333 
Flere av de rike findesteder for yngre stenalders flintredskap gaa.r 
imidlertid ind under den gruppe som A. Lorang e med et træffende 
ord har kaldt „f 1 i n t m a r k e r“ . Karakteristisk for dem er vel 
egentlig at det ikke findes noget kul turlag, hvor de forekommer. 
Flintsakene ligger løse under mulden (gTsestorven), hvor denne avspa- 
des eller forsvinder ved vindens magt. Det er som regel kun de 
enkleste redskap, fiintpiler, skrapere, flekker o. s. v. blandt den over¬ 
veiende mængde skjerver og avfald. Særlig fremtrædende er netop 
flintmarkene i kystranden, hvor flyvesanden ofte avdækker vide stræk- 
ninger av dem. Saaledes paa Solasanden, hvor Lorange i 1879 des- 
uten fandt igjen de saakaldte teltpladser eller runde stensætninger. 
Bekjendt. er ogsaa flintmarker ved Orre, Bore, Hoie o. s. v. i Klepp. 
Det er da særlig to omstændigheter som gir dem forøket interesse, 
deres art og deres ringe høide over havet. 
At man i de allerfleste tilfælde har med verkstedspladser at gjøre 
og ikke virkelige bosteder synes stadig at bli klarere. Her findes 
ikke andet end flintavfald, kjerner og saadanne smaa flintredskap som 
pilespidser, flekker, skrapere som det netop maatte være nødvendig 
at fremstille i større mængder. Et indicium er det ogsaa at der paa 
adskillige steder er fundet tilhuggerstener. Netop> paa disse steder 
har flinten, raamaterialet, været at finde i størst mængde, og boste¬ 
dene har vel formodentlig ikke ligget saa langt undav. Bekvemmere 
maatte det ogsaa være at arbeide redskapene paa stedet, da den jæ- 
derske flint er av meget smaa dimensioner (de enkelte knoller) og der¬ 
for upraktisk at transportere. K. Ry gh har nylig ved beskrivelsen 
av de sunmørske flintfund fremhævet skillet mellem bosteder og verk¬ 
stedspladser, og jeg slutter mig nu ganske til hans anskuelse, trods 
tidligere tvil. 
Det andet moment som gir flintmarkene forøket interesse er deres 
beliggenhet i selve kystranden i lave nivaaer. Der er fundpladser ved 
Sola, Sele etc., som ikke ligger 3 meter over havet, og det hævdes 
av findere at bearbeidede flintstykker er fundet like ned i stranden. 
Jeg har ikke selv hat anledning til at bekræfte den sidste iagttagelse, 
men selv med findesteder paa 2—3 meter o. h. har saken den største 
interesse. Forholdet forutsætter altsaa at Jærens hævning paa 2—3 
meter nær var avsluttet ved bronsealderens begyndelse. Det er imid¬ 
lertid ikke her meningen at komme ind paa geologiske spørsmaal. 
Bostedenes tidsbestemmelse og hele deres stilling til stenalderens kul- 
