334 
tur ©r et arkeologisk spørsmaal, hvor i enkelte tilfælde en geologisk 
bestemmelse kan bidra til belysningen. Den her foretagne utskilling 
av ældre og yngre bosteder grander sig i første række paa arkeolo¬ 
giske forhold. Grj enn em indsamlingen av stadig nyt materiale vil for- 
haabentlig ogsaa de mange enkeltfundne redskapsf ormer kunne krono¬ 
logisk bestemmes, likesom det er at haabe at skarpere kronologiske 
bestemmelser efterhaanden vil kunne findes. 
Om vort klokkeslet og datum 
Av P. Boye. 
Som bekjendt er klokkeslettet langs en og samme meridian det 
samme. Hvis nu hvert sted paa den ganske jord vilde stille sine ur© 
efter stedets sande tid, saa vilde vi faa en uendelighet av forskjellige 
klokkeslet, men dette vilde føre til den rene forvirring. Det vilde 
f. eks. ikke være muligt at utarbeide en ordentlig jernbaner ute, naar 
hver eneste station skulde ha sin egen lokal tid. Det er derfor absolut 
nødvendig, ialfald for større strækninger f. eks. inden et rikes grænser 
at indføre en fælles tid. Det ideelle vilde naturligvis være, om man 
kunde indføre et klokkeslet, der gjaldt hele jorden rundt, men her- 
imot stiller sig andre grunde. Klokkeslettet maa jo til en viss grad 
følge dagstiden, saa at man f. eks. ikke fik kl. 12 ved solopgang eller 
solnedgang. 
I 1884 sammentraadte en kongres i Washington for at enes om 
en basis for en saadan fællestid. Det er alt saa udelukket at faa ab¬ 
solut samme klokkeslet overalt. Maalet blev da at faa ordnet klokke¬ 
slettet slik, at alle jordens ur© viste samme an tal minutter og sekun¬ 
der, saa at blot timerne blev forskjellige. 
Uheldigvis har politiske grunde stillet sig i veien for en saadan 
gjennemført ordning, og mange nationer vedblir den dag idag at be¬ 
tjene sig av de gamle systemer. 
Det princip, som Washingtonkongressen optok, bestod i at dele 
jordkloden i 24 meridiansoner, soner der altsaa strakte sig fra pol til 
pol; hver sone omfattet 15°, hvortil svarer en tidsforskjel av 1 time. 
