346 
ben, snart paa, samme side, snart krydsvis. Kramper optraadte ikke. 
I nogen tilfælder utbredte lammelsen sig videre opover like til aande- 
dræts organ erne, med den følge at døden straks indtraadte, tildels 
efterat sygdommen neppe hadde varet en uke. I andre tilfælder kunde 
de syke komme sig forholdsvis snart, omend det hændte at de lammede 
arme og ben aldrig fik sin tidligere førlighet tilbake. Av de 14 an¬ 
grepne var ikke mindre end 12 barn, og herav døde de 5, mens resten 
kom sig godt. Da barn saa hyppig angripes, har man ogsaa kaldt 
sygdommen akut barnelammelse. Df. Bull satte epidemiens 
optræden i forbindelse med den sterke sommervarme, som det aar 
hersket i den del av landet. Ethvert tilfælde indtraf mens det var 
meget varmt i luften, og i den aller varmeste tid, nemlig 8de—16de 
juli angrepes 6. I forbindelse hermed nævner han at de fleste av 
de angrepne hadde badet flere ganger om dagen, hvad der maaske 
kan ha medvirket som leilighetsaarsak. Iethvertfald har den sterke 
varme været en medvirkende faktor til sygdommens optræden; det lig¬ 
ger her nær at dra en sammenligning med den nuværende epidemi; 
forut for den akute poliomyelits optræden i 1911 har der nemlig over 
store deler av vort land ogsaa denne gang gaat en usedvanlig varm 
og tør sommer; en viss betydning maa man ihvértfald tillægge dette 
forhold. Prof. Leegaard mener bestemt at dette er den først beskrevne 
epidemi av akut poliomyelit, som er observert i vort land. Da 
epidemien optraadte hist og her, uten at nogen omgang kunde paa- 
vises at ha fundet sted mellem de angrepne og deres familier, ansaa 
dr. Bull det ikke for sandsynlig at sygdommen skyldtes et bestemt 
smittestof. 
Den anden epidemi optraadte i Mandal i 1886 og er beskrevet av 
dr. Oxholm. Selv hadde han observert 5 tilfælder av sygdommen hos 
barn og hørt berette om 4 andre lignende. De angrepne kom sig, 
men hos flere gik lammelsen ikke fuldstændig tilbake ; der var muskler 
som ikke mere gjenvandt sin tidligere kraft — altsaa akkurat det 
samme som ogsaa Bull omtalte i 1868. 
I 80-aarene begyndte prof. Leegaard at interessere sig sterkt for 
denne sygdoms optræden i Norge; indtil 1889 hadde han indsamlet 
fuldstændige oplysninger om 50 tilfælder, for hvilke han nærmere 
redegjorde paa lægemøtet i Bergen samme aar. I sit foredrag skildret 
han sygdommens symptomer og videre forløp, og hvad der særlig er 
værd at lægge merke til : han fremhævet allerede den gang, at alt 
