347 
syntes at peke paa, at den akute poliomyelit var en infektionssygdom, 
altsaa en smitsom sygdom paa samme maate som mæslinger, skar¬ 
lagensfeber o. a,, en opfatning som den berømte franske læge Charcot 
hadde paapekt muligheten av i 1888. Noget senere utgav dr. Bulow- 
Hansen og prof. Harbitz et arbeide over samme sygdom paa grundlag 
av en liten husepidemi (3 tilfælder) som var optraadt nær Kristiania. 
Med faa dages mellemrum var angrepet 3 søskemde, og a.v disse døde 
de to. Ved obduktionen fandtes en række anatomiske forandringer 
i rygmarv og hjerne, hvorav en del her skal refereres, da de saa ofte 
findes ved de dødelig forløpne tilfælder av akut barnelammelse. 
I de tynde hinder sa av el over hele hjernen som over rygmarven 
var der en betydelig biodoverfyldning, jevnt utbredt over det hele. 
Den fandtes i rygmarvens samtlige blodkar og strakte sig ogsaa del¬ 
vis opover mot den forlængede marv; sterkest var blodoverfyld- 
ningen uttalt i rygmarvens forreste graa horn, langt mindre tydelig 
i den hvite substans. Rygmarven hadde en eiendommelig bløt kon¬ 
sistens, grænserne mellem graa og hvit substans var utvisket og teg- 
ningerne mindre tydelig. Ved mikroskopets hjælp kunde man se at 
rygmarvens graa substans var sætet for en uttalt betændelse, og at det 
i den graa substans var de forreste partier (graa horn) og sidedelene 
(sidehornene) som var mest angrepet. Denne betændelsesproces kunde 
forfølges opover til den forlængede marv. Maaske et endnu vigtigere 
fund var de forskjellige forandringer inden selve rygmarvens nerve¬ 
celler. Dels var disse forsvundet i store dele av rygmarven, og 
mest der, hvor betændelsen var størst, dels var de smaa og skrumpne, 
dels større end normalt, likesom opblæste. Ogsaa disse forandringer 
var mest uttalt i rygmarvens forreste graa horn. Dette var i korte 
træk de sykelige forandringer i rygmarven, som Harbitz og Biilow- 
Hansen fandt ved sine undersøkelser av den akute poliomyelit; for de 
norske læger har disse undersøkelser været av stor værdi, da de har git 
et klassisk billede av denne vig^ige sygdoms pathologiske anatomi. I 
likhet med prof. Leegaard, svensken Medin, berlinerklinikeren Leyden 
og flere hævdet de bestemt at sygdommen saavel klinisk som patholo- 
gisk anatomisk var en infektionssygdom, som optraadte i epidemier og 
gjerne gruppevis. Som smittestof tænkte de sig visse bakterier som 
aarsak til den akute betændelse, og for om mulig at paavise disse, 
gjorde de talrike bakteriologiske undersøkelser, men det lykkedes dog 
ikke at paavise med sikkerhet den bestemte mikrobe. Senere har og- 
