349 
snarere langsomt, saaledes at der endog hengik omtrent 1 / 2 aar før den 
naadde frem til Haukeli. Leegaard mente at epidemien skyldtes et 
smittestof, der gjennem tarmkanalen, maaske ogsaa gjennem andre 
slimhinder, trængte ind i legemet. Man har tænkt sig muligheten 
av at det var bundet til fødemidler, dog neppe til vand eller melk. 
Sygdommen antas at være særlig smitsom i den første uke. Hvad 
smittestoffet selv ang aar, har dette været gjenstand for ivrig under¬ 
søkelse fra flere hold, saaledes av lægerne Looft og Dethloff i 1904, 
som i 2 tilfælder av akut poliomyelit rendyrket en mikrobe, som de 
nærmere har beskrevet. I særlig grad har stadsfysikus Geirsvold gjort 
bakteriologiske undersøkelser; resultatet av disse offentliggjorde han i 
1905 i „Norske Mag. f. Lægevidenskaben“ . Det lykkedes ham i 12 til¬ 
fælder fra rygmarvens væske — den saakaldte spinalvæske — at ren¬ 
dyrke og nærmere karakterisere en bestemt kuleformet bakterie. Sprøi- 
tet han denne ind paa, hvite mus, døde de i løpet av 24—36 timer, og 
før døden indtraadte der karakteristiske lammelser av benene. Ogsaa 
hos kaniner og duer er lignende lammelser indtraadt naar man har 
sprøitet disse bakterier ind i blodet. 
I 1903 var der en del tilfælder av poliomyelit i Hadeland og Land, 
og i 1904 optraadte der i Smaalenene en betydeligere epidemi i som- 
mermaanederne med over 30 1 anmeldte tilfælder og 7 dødsfald. Samme 
aar optraadte der i Ytre Fosen en lignende epidemi, som omfattet 
mindst 20 tilfælder med 6 dødsfald. Ved denne epidemi angrepes 
kun barn, ingen voksne; i flere av tilfældene maa smitteoverførelsen 
ha fundet sted direkte fra individ til individ. Som nævnt døde 6* av 
de angrepne, de øvrige kom sig, og hos disse som overlevet sygdommen 
svandt lammelserne fuldstændig, uten at efterlate nogen invaliditet, 
som saa hyppig ellers er tilfældet. Samme aar optraadte der ogsaa 
mange tilfælder av sygdommen i Fredrikshald og omegn, men her 
kunde der ikke i noget tilfælde paavises direkte smitte. 
I 1905 optraadte der talrike epidemier av sygdommen rundt om i 
Norge, og sygdommen var paa mange steder meget utbredt ; saaledes 
særlig i Trondhjemsamtene og Hadsel i Nordlands amt. Paa grund 
av sygdommens vigtighet blev det av medicinaldirektøren bestemt at 
alle tilfælder skulde indberettes med saa fyldige oplysninger som mulig, 
og prof. Leegaard fik i opdrag at bearbeide det indkomne materiale. 
Det lykkedes ham at faa, meddelelser om 952 tilfælder, hvorav 84 hadde 
dødelig utfald. Ikke mindre end 422 blev henregnet til de svære 
