350 
tilfælder, det vil sige, her blev alle som overlevet sygdommen, helt eller 
delvis invalider eller krøplinger for livstid, saa deres evne til selvstæn- 
dig livsophold gik tapt, et forhold som desværre saa altfor ofte sees 
der, hvor poliomyeliten har herjet. Na,ar døden har indtraadt, har det 
almindelig været, fordi vigtige nervecentra er blit lammet; en hyppig 
aarsak har saaledes været lammelse av aandedrættet med kvælning, 
ofte allerede faa døgn efter sygdommens opstaaen. 155 tilfælder op- 
førtes som lettere.; forskjellen var her den at lamheten efter en tids 
forløp kunde svinde, de angrepne muskler gjenvandt sin tidligere kraft 
og de syke undgik at bli invalider. Som i enhver epidemi var der 
ogsaa en hel del lette tilfælder som altid endte i helbredelse, uten at 
nogen egentlig lamhet var optraadt. Man vil forstaa hvor ondartet 
sygdommen var i 1905, naar man hører at kun vel 25-°/ 0 kom sig, 
15 °/ 0 døde og henimot 60* °j 0 blev mere eller mindre krøplinger for 
livet. Det er jo tal som taler et trist sprog, og som viser hvor ond¬ 
artet denne barnelammelse er i forhold til vore almindelige andre smit- 
somme sygdommer. 
Hyppigst optraadte sygdommen i august og september, sjeldnest 
i aarets to sidste maaneder. Angaaende utbredelsen av sygdommen 
i 1905 skal kun nævnes at foruten en hel del spredte tilfælder rundt' 
om i landet, samlet sygdommen sig om 3 hovedpunkter —■ Kristiania 
og Næs lægedistrikt, Trondhjem og Strinden og endelig i Nordlands 
amt, hvor den var knyttet til Hadsel og Sortland — den største epi¬ 
demi som hittil er iagttat i Norge. 
Sygdommen i 1905 opstod paa forskjellige kanter av landet og 
utbredte sig dels som spredte tilfælder, dels i epidemier. Hvad der 
bidrog til sygdommens saa sterke opblussen netop i det aar, er ikke 
let at faa klarhet over. Naar saadanne epidemier i gamle dage herjet 
landet, talte man om at en særskilt „g e n i u s e p i d e m i c u s“. var 
tilstede ; det var som en mystisk ubekjendt størrelse var paa færde og 
la alt tilrette for smittestoffets overførelse fra grænd til grænd. Nu 
taler ikke lægerne mere om en saadan .,genius epidemicus“, men endnu 
den dag idag hviler der dunkelhet over hvad den store aarsak er til 
at epidemier av denne og anden art i enkelte aar blusser op med en 
uanet styrke. Ganske eiendommelig er det, at ogsaa vort naboland 
Sverige i samme aar 190‘5 var utsat for en større epidemi av poli- 
omyelit, der med forkjærlighet angrep landets sydlige og mellemste 
del. Det ser saaledes ut til, at „genius epidemicus“ i det historisk 
