384 
biologiske og botaniske kundskaper. Sin historiske betydning liar 
boken ved den række kjendsgjerninger som føres i marken for at vise, 
hvorledes en eneste sammenhæng drar sig gjennem hele naturens 
system. E-. D. antyder, at livet i dets laveste former kan være frem- 
staat ved selvavl (generatio æquivoca), han viser gjennem eksempler, 
hvorledes grænserne mellem de forskjellige naturriker er 
usikre. Skillemuren mellem planter og dyr og mellem de ulike 
ordener og arter inden dyreverden en maa falde. Og 
mennesket staar ingenlunde paa en plads helt for sig. Dyrene har 
flere av vore forstands- og føleevner. Forf. slutter, at der er en grad¬ 
vis tildanning, en skridtvis fremgang inden dyreverdenen, og henviser 
til den analogi vi har i det aandelige fremskridt og i den menneske¬ 
lige evne til at gjøre tilværelsen fuldkommen. De forskjellige former 
har avløst hverandre, slik som vi ser det av jordhistorien. Større 
klimatiske forandringer kan ha markert omslagene; der sker ødelæg- 
gelser og nydannelser, det har vi vidnesbyrd om i de sedimen¬ 
tære lag med forsteninger av planter og dyr. F o s t e r t i 1 s t a n- 
dene vidner om hvad for stadier den slegt har gjennemløpet som 
vedkommende individ hører til. Svarende til disse omskiftninger er 
rytmen i det enkelte levevæsens energiutrustning. De ubrukte or¬ 
ganer visner hen og blir magtløse (rudimentern ed). Og i om¬ 
vendt retning finder en mægtig tilpasning sted. Et individ 
har under de specielle naturforhold det lever under, særlig gagn av 
et organ. Det fører til at organet fuldkommengjøres. Haand i haand 
med de stadige omskiftninger og nyerhverv av evner opstaar hos de 
levende væsener nye indre tilbøieligheter som efterpaa ved arv over¬ 
føres paa avkommet. 
Tanker som disse tjener til at forklare hvorledes virkeligheten 
stadig bevæger sig fremover mot den fuldkommengjørelse forfatteren 
skimter som naturens maal, og han søker at forklare dens bevægelse 
ved hjælp av kr safter som baade er helt naturlige og som samhøver 
med tanken paa en omfattende enhet. I forsigtig spørgef orm 
utstrækker han hypotesen ogsaa til at gjælde m e n n e s k et. Zoonomia 
(London 1801 II, s. 244): Shall we conjecture that one and the same 
kind of living filaments is and has been the cause of all organic life? 
Det er ikke vanskelig i dette utdrag av Erasmus Darwins idéer 
at peke paa parallelene til Treschows utviklingslære. Sammenlignet 
med sin engelske forgjænger er T. avgjort svakere i sin bevisførsel. 
