387 
organisme, — har til stamf a r et s j ø d y r eller en a p e, 
kanske en nu forsvundet ap el i gn en de mellomform. Det- 
som tidligere var ytret i den retning, var paastander med væsentlige 
indskrænkninger, eller det var flygtige antydninger. Yi hører om 
en prest, Lucilio Vanini, brændt som kjætter i Toulouse 1619, og 
om en berømt anatom i Mainz fra aar 1784, S. Th. Som mer ing, at de 
lærte om laverestaaende grene av menneskeslegten, at de vel kunde 
ha apen til stamfar. Men deres hypotese gjaldt bare negrene. Gr6the 
antyder i 1796 at menneskene og dyrene kan ha fælles utspring fra 
samme stamform, og som vi ser, gjør Er. Darwin paa en maate det 
samme. Lamarck har heie descendenslæren, men hans „Philosophie 
zoologique“ fra aar 1809 blev systematisk tidd ilrjel av den forskræk- 
kede samtid. Tteschow kjendte ikke verket og fremførte sin 
lære om menneskets zoologiske herkomst før Lamarck. D'et som 
Treschow har ydet i dette punkt er ikke nogen dagligdags aandsdaad. 
Det er en lære som vidner baade. om udmerket tænkekraft og om 
moralsk mot. 
Om infektionssygdommene og organismens maate at 
forsvare sig mot disse. 
Av Einar Murstad. 
Alle vore smitsomme sygdommer skyldes mikroskopiske encellede 
organismer, som vi kalder bakterier. Naar disse trænger ind i et 
dyrs legeme, kan de fremkalde sygdommer, specifik for hver enkel 
bakterieart. Da bakterierne efter at være trængt ind i organismen 
formerer sig voldsomt og findes i store mængder i blodet og vævs- 
væsken, kunde man anta at aarsaken til at de fremkalder sygdom, 
var den at de forbruker de næringsstoffer som organismens celler 
trænger til sin ernæring, og som føres hen til disse gjennem vævs- 
væsken. Sygdomsaarsaken er ogsaa ganske vist for en del at søke 
heri; men den kan ikke være den eneste, ti der gives flere fænomener 
som ikke kan skyldes den alene, som f. eks. bakteriernes „fjernvirk- 
ning u . Hos et menneske som er angrepet av difteri, finder man 
