388 
difteribaciller kun i belægget paa „mandlene“, men allikevel er 
som man .vet, den hele organisme angrepet av sygdommen; ja, selv 
etterat belægget er avstøtt, og der altsaa ikke længer findes difteri- 
bakterier i hele organismen, vedvarer dog sygdommen. Dette kan 
kun forklares saaledes, at bakterierne under sin livsvirksomhet ut¬ 
skiller stofskifteprodukter, de saakaldte toksiner, som er giftige for 
organismen og fremkalder sykelige forstyrrelser i denne. 
Enhver sygdom som skyldes en bakterieinvasion, de saakaldte 
infektionssygdommer, er altsaa at opfatte som en slags forgiftning. 
Bakteriegiftenes, toksinenes, kemiske natur er litet kjendt. De har 
flere egenskaper fælles med eggehvitestoffene, særlig med fermentene, 
og maa antages at ha en lignende bygning som disse. 
Ved almindelige forgiftningstilfælder søker vi at motarbeide giftens 
skadelige virkningen* ved at gi patienten en „motgift“. Hensigten er 
enten at binde giften, idet man som motgift anvender et stof som 
med giften indgaar en uskadelig forbindelse, — ved forgiftning med 
syre gir man saaledes som motgift en base, — eller at ophæve giftens 
virkninger, ved som motgift at anvende et stof som frembringer de 
stik motsatte fysiologiske fænomener. 
Ogsaa bakterieforgiftningene, intoksikationene, motarbeides ved 
hjælp av motgift. Men i dette tilfælde er der den væsentlige forskjel 
at det er organismen selv, som sørger for sit forsvar mot sygdommen, 
og søker at hindre dens utbredelse ved at producere stoffer, de saa¬ 
kaldte antitoksiner, som binder toksinene, og med dem danner uskade¬ 
lige forbindelser, som. saa kan utskilles fra blodet. 
Angrepspunktet for bakterierne og toksinene er cellen. Blodet 
og vævsvæsken er bare overførere av de skadelige substanser. Saa- 
længe de befinder sig der, gjør de ingen skade; det er først efter at 
de har naad cellen og er optat i denne, at deres skadelige virksomhet 
begynder. 
Dannelsen av antitoksinene maa ogsaa antages at være knyttet 
til cellen, være et utslag av dennes livsvirksomhet. Antitoksinene 
kan altsaa opfattes som et slags sekret fra cellen. Den kj endte tyske 
forsker" paa dette omraade; Paul Ehrlich, har opistillet en teori for 
antitoksindannelsen, gaaende ut, fra denne antagelse. Hans teori er 
nu tiltraadt av de fleste forskere, og har hittil formaadd at forklare 
alle de nye fænomener, som efterhaanden er blit iagttat, frit og 
utvungent. Den har vist sig som en meget frugtbar arbeidshypotese. 
