392 
Som man ser, staar fremmedlegemet og komplementet ikke i di¬ 
rekte forbindelse med hinanden; men de er forbundne gjennem ambo- 
ceptoren. Naar paa skemaet amboceptorens og de to substansers be¬ 
røringsflater er tegnet- tagget, er dette for at fremstille amboceptorens 
specificitet. En amboceptor er avpasset og har kun affinitet til be¬ 
stemte fremmedlegemer og komplementer. 
Likesom de tidligere omtalte receptorer har ogsaa amboceptorene 
en fysiologisk betydning for cellens ernæring. Naar de blir optat av 
fremmede substanser, maa de derfor regenereres av cellen; men ogsaa 
i dette tilfælde kommer det til en overproduktion og en utstøtning av 
amboceptorer, som saaledes kommer til at svømme frit om i vævs- 
væsken og i blodet og forsvare cellerne ved at opfange og tilintetgjøre 
bakterierne, før de naar disse. 
Organismen reagerer, som før nævnt, ikke bare mot bakterier, 
men ogsaa mot andre fremmedlegemer som kommer ind i blodet ved 
dannelse av amboceptorer, saaledes f. eks. mot fremmede røde blod¬ 
legemer. Sprøiter man ind i et dyr en anden dyrearts blod, vil der 
dannes amboceptorer som har evnen til at opløse denne dyrearts røde 
blodlegemer. Da de dannede amboceptorer, som før nævnt, er speci- 
fike, d. v. s. kun formidler en opløsning av den dyrearts blodlegemer 
hvis blod er indsprøitet, kan man benytte sig av denne reaktion i rets- 
medicinen for at paavise om blodflekker, man har fundet, stammer fra 
menneske eller ikke. Man sprøiter et dyr — som oftest anvender man 
kaniner — med menneskeblod, og fremstiller efter en tid av dets blod et 
serum, hvori der altsaa findes amboceptorer, som har evnen til at for¬ 
midle en opløsning av menneskeblodlegemer. Det til haemolysen nød¬ 
vendige komplement findes i enhver dyrearts blod. Av den blodprøve 
som skal undersøkes, laver man et ekstrakt som saa tilsættes. Opløses 
blodet stammer det altsaa fra et menneske. Reaktionen er dog ikke helt 
specifik. Blodlegemer fra dyrearter som er nær beslegtet, opløses av 
de samme amboceptorer. Reaktionen kan derfor benyttes til at be¬ 
stemme slegtskapsforholdet mellem de forskjellige dyrearter. Man 
har saaledes fundet at der bestaar et nært slegtskapsforhold mellem 
mennesket og de menneskelignende aper, idet deres blod opløses av de 
samme amboceptorer. 
Dyr hvis blod indeholder antitoksin, angripes vanskeligere av en 
infektion av det tilsvarende toksin. Toksinet maa jo nemlig først 
neutralisere den forhaandenværende antitoksinmængde, før det kan naa 
