393 
nogen celle og fremkalde sygdom. Vi siger at organismen besidder 
giftimmunitet likeoverfor vedkommende sygdom. Paa samme maate 
taler vi om bakterieimmunitet, naar blodet indeholder bakteriolytiske 
substanser' som ødelægger bakterier ne, før de naar cellen. Absolut 
immunitet gives ikke. En tilstrækkelig sterk infektion vil altid kunne 
fremkalde sygdom. Heller ikke forekommer absolut mangel paa im¬ 
munitet. Der gives altid en minimumsgrænse, hvorunder infektionen 
ikke maa gaa, hvis den skal fremkalde sygdom; blodet indeholder 
nemlig altid en ganske liten mængde f r it antitoksin. — Mellem begre- 
perne immunitet og mottagetigbet er der altsaa ingen væsensforskjel, 
men kun en gradsforskjel. 
Man skjelner mellem aktiv og passiv immunitet. Den første er- 
hverves ved at man bibringer organismen bakterier eller toksiner, der 
fremkalder en reaktion, som fører til dannelsen av anti-legemer. Den 
passive derimot bestaar i at man tilfører organismen forsvarsstoffene 
i færdig stand. Der er i praktisk henseende en vigtig forskjel mellem 
disse to arter av immunitet. Den aktive form indtræder først efter 
en viss tid, da organismen kr æver tid for at reagere mot de indførte 
giftstoffer ved dannelse av anti-legemer ; men til gjengjæld beholdes 
den meget længe, ofte hele livet. Vistnok utskilles snart efter syg- 
dommens ophør de dannede anti-legemer ; men organismens celler har 
erhvervet en evne til hurtig at reagere mot de samme infektionsstoffer, 
som de længe bevarer. — I motsætning til den aktive immunitet ind¬ 
træder den passive form straks; men den tapes hurtig, idet den op- 
hører med utskillelsen av de indførte anti-legemer. 
De former for immunitet, vi hittil har omtalt, hører ind under 
den erhvervede immunitet. Der gives imidlertid ogsaa en anden art 
av immunitet, nemlig den naturlige. Enkelte dyrearter viser sig im- 
mune likeoverfor en række infektioner uten at ha gjennemgaat syg- 
dommen tidligere eller paa anden maate at ha erhvervet sig immunitet 
likeoverfor den. De siges da at ha naturlig immunitet mot vedkom¬ 
mende infektionssygdom. 
Man antok tidligere at de forskjellige menneskeracer forholdt sig 
forskjellig likeoverfor enkelte infektionssygdommer, at enkelte racer 
besat en naturlig immunitet, de andre ikke. Denne anskuelse kan nu 
ikke længer opretholdes ; ti de beviser, man trodde at ha for den, har 
vist sig at skyldes mangelfuld iagttagelse. Man antok saaledes at 
negrene hadde naturlig immunitet likeoverfor malaria, mens de hvite 
86 
NatureD, 1911. 
