405 
14. Førde i Søndhordland og tilstøtende trakter i Ryfylke, den 31te 
desember, kl. 1.36 e.m. I Skjold merket man to rystelser, ellers 
kun en. Lettere gjenstande klirret, 
Lydfænomenene iagttokes paa følgende steder : 
I. Lindesnes, 19de januar, kl. 11 e.m. 
II. Stavang i Kinn og Ytterøenes fyr, 10de juli, metlem kl. 3 og 
V ? 4 f.m. 
III. Fiskaabygden, 12te juli, kl. 9^ e,m. 
IV. Lille Prestskjær fyr, Rækefjord, 12te august, kl. 1.09 f.m. 
V. Gloppen, Nordfjord, 23de september, kl. ca. 6 f.m. 
VI. Lille Prestskjær fyr ved Rækefjord, 31te desember, kl. 1.24 e.m. 
Carl Fred. Kolderup. 
Sjeldne yjester. Utenfor Lister blev den 13. september d. a. 
skudt en storjo eller skua (Stercor ariu s c a t a r r h a c t e s). 
Fuglen, en fuldt utfarvet han, som nu er utstillet i Bergens museums 
zoologiske samling, hadde en totallængde av 565 mm., vinge 385 mm., 
hale 145 mm. I ventrikelen fandtes levninger av sild. 
Storjoen er en nordatlantisk art som hækker paa Shetlandsøerne, 
Færøerne, Island og muligens paa nogen av øerne i Hudsonstrædet. 
Paa Shetlandsøerne og Færøerne er den dog nu omtrent totalt utryd¬ 
det. Leilighetsvis er den iagttat ved Ny Elngland i Nor damer ika, 
Grønland, Lady Franklinsø, Recherche Bay, Spitsbergen og de euro- 
pæiske kyster helt syd til Gibraltar. Her i landet er storjoen en 
meget sjelden gjest; ifølge professor Collett skal nemlig i løpet av 
forrige aarhundrede med sikkerhet kun fire individer være tat inden 
landets grænser. Tre av disse blev skudt inden Tromsø stift, det 
fjerde i Biri ved Mjøsen. Skjønt storjoen saaledes er meget sporadisk 
hos os, er det ikke utelukket at den av og til kan hække her; pro¬ 
fessor Collett har nemlig erholdt et storjoegg, som opgaves at være 
fundet ved Reine i Lofoten sommeren 1865. Ogsaa i Sverige og 
Danmark er storjoen en meget tilfældig og sjelden gjest. 
Av vore joarter minder storjoen mest om den bredhalede jo (S ter- 
corarius pomatorhinus), men kan med lethet adskilles fra 
denne ved sin størrelse — storjoen opnaar næsten samme størrelse som 
den store graamaake (L arus argentatus), mens den anden art 
kun blir noget større end fiskemaaken (Larus c a n u s) — samt ved 
at det hvite paa armsvingfjærene strækker sig utenfor vingedækfjærene, 
saa at det paa den sammenlagte vinge viser sig som en hvit flek; 
hos den bredhalede jo er det hvite dækket. Som de øvrige joer for¬ 
følger storjoen maaker og andre sjøfugler og tvinger dem til at gi fra 
sig sit bytte, som den saa bortsnapper. Men den optræder ogsaa som 
en egte rovfugl, som angriper og dræper voksne alker og lunder. Paa 
fuglebjergene gjør den adskillig skade ved at røve unger og egg, hvor¬ 
for der tidligere paa Færøerne var skudpræmie paa den. Naar den 
i vore dager paa øerne omtrent er utryddet, skyldes det imidlertid ikke 
saa meget denne forfølgelse som at ungerne blev sterkt efterstræbt, 
da de blev betragtet som en stor delikatesse. Paa en av øerne, Skua, 
blev der tidligere aarlig indsamlet ca. 6000 unger. Naar man erindrer 
