51 
marken; huru hade wij icke skolat roat oss wid stranderne, 
att se de små diuren uti lithophytis och zoophytis« (1767, 29de 
mars, Gunnerus’ brevveksl. nr. 675). Han er meget spændt 
paa at faa høre, hvilke nye opdagelser Gunnerus har gjort 
paa Nordlandsreisen, mens han selv »stackar måste ligga uti 
museo, och ej får koxa omkring ibland naturen« og er meget 
ængstelig for, at noget kan være tilstøtt Gunnerus paa hans 
vidtløftige reise, »thi hela Nordens lius dependerar af Sohlen 
og Hr. Biskopens lif« (1768, 20de januar, brevveksl. nr. 691). 
Med hvilken interesse han læser Gunnerus’ avhandlin¬ 
ger i videnskapsselskapets skrifter, kan man se av et brev av 
4de mars 1769 (brevveksl. nr. 712): »Med en Norsk Capitain 
hade jag igår Hogword. Hr. Biskopens mer ån jag kan be- 
skrifwa angenåma gåfwa, som borttog hela forledna natten, ty 
jag kunne ej låmna att låsa denne 4de tornen af actis, innan jag 
den hehl och hållen genomgådt. Dar uti war så mycket artigt 
och forunderligt, att jag aldrig sedt des like — och aldrig 
någon Societas literaria har kunnat någonsin framstålla en 
sådan tome. — Naturkunnigheten har igienom denna societet 
ej allenast fått en ny province, utan en ny werld, då alt under 
norra polcircelen, som liggat uti obscuro ab orbe condito, nu 
kommer i en lius dag.« 
Begge beklager i sine brever, at de ei fik anledning til 
at møte hinanden paa Gunnerus’ liedreise til Kjøbenhavn 
1771, og i anledning utsigten til at Gunnerus kunde bli knyt¬ 
tet til Kjøbenhavns universitet uttaler Linné, at i saa fald 
»ser jag wåhl morker i Norrige, men samma lius uplyser 
Danmark« (1771, 26. oktbr., brevveksl. nr. 769). 
Han uttaler ogsaa sin glæde over at Gunnerus var uskadt 
vendt tilbake til Trondhjem, da han frygter for, at videnskaps- 
selskapet ellers »hade deliquescerat, då dess anima blefwit 
borttagen« (1772, 14. mars, brevveksl. nr. 776). 
Om det inderlige forhold hvori Gunnerus stod til Linné 
vidner ogsaa det brev, hvori brorsønnen melder Linné om 
Gunnerus’ pludselige død paa visitasreisen (datert Kjøben¬ 
havn 11te aug. 1774). Heri heter det: »Dette tør jeg for- 
sikkre med et oprigtigt Hjerte, at min Sal. Farbroder i sin Leve¬ 
tid aldrig har ejet nogen Ham kærere Ven og Velynder end 
min Naadige Herre, og troer derover lige saa vist, at heller 
ikke nogen har taget større Deel i hans Tab.« 
