59 
skapet flyttet til universitetsbyen, efter hans forslag Kristians- 
sand, og da der i hans sidste leveaar var tale om hans egen 
befordring til Kristiania, hadde han i sinde at faa selskapet 
flyttet til denne sin fødeby. Han var nemlig først og fremst 
patriot, vilde, som han selv sier i et av sine brever anvende 
alle sine kræfter og sin ringe formue til publici nytte 
og naturens ære. >Han besad en brændende 
Iver for Norges Ære« sier ogsaa Nyerup om ham (sam¬ 
lede skrifter X 30) og han fortæller, hvorledes Gunnerus, 
»Norges skytsengel* under opholdet i Kjøbenhavn hver post- 
dag fra alle kanter av Norge fik anmodning om at skaffe lan¬ 
det et universitet. I første paragraf av sit forslag desan- 
gaaende sier ogsaa Gunnerus: »Ohne eine solche Universitat 
ist gar nicht daran zu denken, die Wissenchaften und Kunste 
dort jemals in Aufnahme zu bringen« og i sit karakteristiske 
brev til justitsraad Holte i Kristiania (brevsamlingen nr. 212) 
sier han >der bliver aldrig lyst i Norge før det faar sit eget 
UniversiteU. 
Betegnende er det ogsaa at han saa ofte bruker artsnavnet 
n o r v e g i c u s for sine nye plantearter, likesom det ei heller 
er at undres over at hans amanuensis Henrik Tonning valgte 
et tema som Rariora Norvegiae for sin doktordisputas 
og der fremhæver, hvad særlig Norge har ydet i naturviden- 
skapen, nævner for Norge særegne planter og sygdommer. 
Den saa utpræget patriotisk sindede Johan Nordahl Brun har 
vel ogsaa mottat impulser fra Gunnerus. 
En varm skildring av Gunnerus’ virksomhet for viden- 
skapen og fædrelandets ære i enhver henseende gir hans 
videnskabelige ven, medstifter av videnskapsselskapet og 
ledsager paa hans sidste reise, Gerhard Schøning i sel¬ 
skapets møte Iste mars 1774 (Vidensk.selsk. skr. V nr. 43—96, 
ogsaa optat i W i 11 e s mindetaler s. 41—76). 
Johan Nordahl Brun, der, som vi ovenfor har hørt, ogsaa 
hyldet ham ved et digt ved hjemkomsten fra Nordlandsreisen 
1770, skrev et sørgedigt i anledning hans død, hvor det heter: 
»Ei Trondhiems Stift sit Tab allene klage bør, 
Ei Lærde Selskab blot sin Yice-Præses taber; 
Men for det heele Land, for alle Videnskaber, 
Ja meer, en saadan Mand til Tab for Yerden døerc. 
