86 
selve stilken fleraarig. Paa et tversnit viser denne en række 
koncentriske lysere og mørkere ringer, der minder om trær- 
nes aarringer, og som man har antat til en viss grad angir 
plantens alder. 
Om vaaren straks elterat det nye blad er utvokset, vil 
man hist og her kunne se nogen mørkere svakt ophøiede plet¬ 
ter av indtil en haandflates størrelse. Under mikroskopet vil 
disse, de saakaldte s o r i, vise sig i det væsentligste at bestaa 
av en mængde bitte smaa tætstillede enrummede sporangier. 
Inde i hvert av dem dannes der et større antal »zoosporer«, 
som ved hjælp av sine 2 cilier frit kan bevæge sig omkring i 
våndet. Dette er plantens formeringsorganer. Efter nogen 
tids forløp vil de nemlig sætte sig fast og efter hvad man tid¬ 
ligere har antat, direkte vokse frem til nye L a m i n a r i e r. 
Hver zoospore skulde saaledes gi ophav til e n ny plante, og 
nogen anden formeringsmaate har like til for kort tid siden 
ikke været kjendt hos nogen art av Laminariernes vidt ut¬ 
bredte familie. 
Det har igrunden forundret algologerne, at disse havets 
giganter saa helt skulde mangle en kjønslig forplantning, 
der ellers er kjendt hos alle deres nærmeste slegtninger 
blandt de brune alger. Det vakte da derfor ogsaa mer end 
almindelig opsigt da det lyktes den berømte franske algolog 
C a m i 11 e Sauvageau for et par aar siden at paavise 
en virkelig generationsveksel hos en Laminariacé, 
Saccorhiza bulbosa. 
I nogen kulturer av sporangiebærende bladstykker fra 
nævnte alge fandt han nemlig en, som det først syntes, ukjendt 
liten brun alge. Gjentagne forsøk med bladstykker, der paa 
forhaand var omhyggelig befriet for alle andre brunalger, viste 
altid dét samme resultat, og i en hængedraape, hvor man er 
istand til at følge en og samme celles utvikling fra tid til 
anden, kunde han ogsaa direkte iagtta hvorledes zoosporerne 
spiret og vokset frem til disse smaa brune celletraader. Efter 
disse forsøk var der jo den største sandsynlighet for, at denne 
lille organisme maatte staa i forbindelse med Saccorlii- 
za’en. Det var jo neppe sandsynlig, at en eller anden liten 
brunalge til stadighet skulde være skjult mellem sporangierne 
og altid frigjøre sine zoosporer samtidig med vertplanten, 
