Begyndelse og ende. 
Av dr. J. Brunchorst. 
»Naturen« har faat anledning til at offentlig¬ 
gjøre nedenstaaende fragment — eller utkast? —, 
som er fundet blandt minister dr. B r u n- 
c h o r s t’ s efterladte papirer. 
Begyndelse og ende er begreber hentede fra vor bevidsb 
hed og opstaaede ved erfaringer om menneskelige forholde. 
Derfra er de saa med erfaringen som bro overførte paa for¬ 
holdene i den omgivende natur. Men de maa ikke føres for 
langt ud. Vi ved intet om at de er af almen gyldighed. 
Vi føler at tanken opstaar og slutter; vi ser at menneske¬ 
livet har en begyndelse og en ende, at dyrenes og planternes 
individuelle tilværelse begynder og kan tilintetgjøres. Deraf 
slutter vi, at det samme er tilfældet med menneskeslægten 
som art betragtet, med arterne af dyr og planter. Vi kommer 
til at tro, at de levende væsener engang er opstaaede og en¬ 
gang vil gaa tilgrunde. Dette har menneskene, som deres 
myther lærer os, troet fra de ældste tider af, længe før natur- 
videnskaberne eksisterede. 
Og naturvidenskaben, erfaringen, har bekræftet troen, idet 
den — rigtignok kun ved nye analogislutninger — har lært os, 
at jorden engang var ubeboelig for levende væsener og engang 
atter vil blive det. 
Disse videnskaber har ogsaa tilladt en videre udvidelse 
af begrebet om begyndelse og ende: udvidelsen til jorden som 
klode betragtet, en udvidelse der ogsaa er gjort længe før 
videnskaben kunde give den støtte. Og endnu længere tør 
vi gaa: 
7 
