114 
krafft ere de lige.« Saavel i denne bok som i Uere av sine 
andre skrifter roser han sterkt dens nytte ved de forskjelligste 
sygdommer. I sin »Medicin- eller Lægebog«, tredje bok (Kiø- 
benhaffn 1640), har Niels Michelssøn Aalborg et eget 
kapitel om denne plante og nævner den som en av de 9 læge- 
planter, »som Huszholdere skulde Beflitte sig paa at haffue.« 
I sin »Flora danica« fra 1648 skriver den danske læge og 
botaniker Simon P a u 11 i: »Enddog at denne Vrt icke er saa 
megit ofuer alt dyrcket her i disse Lande, saa er den dog en 
saare velbekiendt Vrt, end oc aff den gemeene Mand«; han 
nævner at den undertiden, skjønt »icke ret mange Steder«, 
dyrkes i landsbyhaverne og roser sterkt dens udmerkede medi- 
cinske egenskaper. Sandsynligvis har dens bruk allerede den- 
gang været i tilbakegang. Omkring aar 1800 synes den neppe 
længer i nogen større utstrækning at være blit dyrket eller 
anvendt i Danmark, at dømme eiter J. W. Horne m a n n ’s 
omtale i tredje utgave av »Dansk oeconomisk Plantelære<< 
(1821). Hornemann’s samtidige C. F. Schumacher skri¬ 
ver ogsaa: »Denne Rod fortiente mere at bruges end som den 
bliver« (Medicinsk Plantelære, bd. I, s. 378, Kbhvn. 1825). Paa 
Bornholm blev .den saa sent som i 1880-aarene dyrket i bonde- 
haver, og saavel der som paa Jylland findes den endnu en del 
steder, »formodentlig overalt forvildet fra tidligere Dyrkning 
som Lægeplante« (Joh. Lange). Ifølge Jens Lind be¬ 
nyttes den i Danmark endnu i dyrlægemedicin og til fremstil¬ 
ling av munkelikører (1915). 
Ogsaa i Sverige er planten aabenbart blit meget brukt i 
ældre tid. Arfwedh Månsio n’s »Orte-Bok«, som ialt 
skal være utkommet i 7 oplag i aarene 1628—1654, har et eget 
kapitel »Om Masterortz 10 Dygder«, og endnu i begyndelsen av 
det 19de aarhundrede synes den, ifølge A. J. Retzius (Flora 
oeconomica Sveciæ, Bd. I, s. 326, Lund 1806), at ha havt ikke 
saa ganske liten anvendelse i folkemedicin og dyrlægemedicin 
paa landsbygden. Den findes nutildags i Sverige paa spredte 
steder i den sydlige del, mot nord til Dalarne; ifølge S e r- 
nander er den vistnok ogsaa i Sverige overalt oprindelig 
forvildet. 
I Norge nævnes den allerede i vor ældste havebok, C h r i- 
stian Gartner’s »Hcrticultura« fra 1694; her kaldes den 
