115 
»Imperatoria major, Astrantia, eller Mester-Urt«. Christian 
Gartner bodde i Trondhjem, og han tar især sigte paa norden¬ 
fjeldske forhold. Rimeligvis har planten derfor været dyrket i 
omegnen av Trondhjem paa hans tid. Her fandtes den ialfald 
plantet i. anden halvdel av det 18de aarh.; i sin fortegnelse over 
»Tronhiemske Have-Planter« (fra 1768) anfører Peter Da¬ 
niel Raade udtrykkelig at den fandtes ikke bare i biskop 
Gunnerus’ bekjendte botaniske have paa gaarden Berg, 
men tillike »andensteds«. Ogsaa i andre deler av landet blev 
den dyrket endnu ved denne tid; saaledes heter det i J. A. 
K r o g h’ s »Etterretning er om Provstiet Nordfjord«, som er 
forfattet ca. 1780, at den i dette distrikt »dyrkes af Endeel i 
Hangerne«. Videre almindelig har det dog neppe dengang 
været at dyrke mesterroten i Norge. Herpaa tyder det bl. a. 
at denne plante ikke nævnes i den utførlige anvisning til an- 
læg av »En botanisk eller Medicinsk Have«, som Christo¬ 
pher Hammer gav i »Norsk Huusholdnings-Kalender« (Bd. 
II, s. 91 flg., Christiania 1773), uagtet han her opfører hele 75 
>Lægedoms Væxter eller Urter, som Urtegaardsmænd i Almin- 
delighed pleje at plante i Haverne«. Det kan nævnes at Ham¬ 
mer kjendte bruken av mesterfot; »Radix Imperatoriæ« indgaar 
nemlig i recepten paa en bævergjelsekstrakt, som han anbe¬ 
faler landmændene altid at ha forhaanden »som et got Huus- 
raad baade for Folk og Fæ« (sammesteds, s. 158). 
Ialfald i løpet av det 19de aarhundrede synes dyrkningen 
av mesterrot ganske at være ophørt i Norge, utenfor de bota¬ 
niske haver. Prof. F. C. Schiibeler, som hadde et saa ene- 
staaende godt kj endskap til norsk havebruk og norske nytte¬ 
planter, kj endte ikke til at den nogensteds her i landet blev 
dyrket paa hans tid. Heller ikke som forvildet har den været 
kjendt i Norge; saavidt jeg har kunnet finde nævnes ingen 
norske voksesteder i den floristiske literatur. 
Det er derfor av adskillig interesse at mesterroten i de 
senere aar er fundet paa ialfald to voksesteder i Bergens om¬ 
egn, begge steder aabenbart fra ældre tid forvildet. En inter¬ 
essert planteven, agent Chr. Knudsen, bragte sommeren 
1909 til Bergens museums botaniske avdeling eksemplarer av 
planten, som han hadde samlet paa veiskrænter ved Nesttun 
i Fane, ikke langt fra Nesttun station, og noget senere med- 
