Ved disse undersøkelser av Almquist og Lohnis er altsaa 
bakterie r nes pleomorfisme fastslaat. Det er 
nu slaat fast, selv om der kan opstaa meningsforskjel om 
enkeltheterne, at bakterierne er egte sopper, at de 
staar midt i sopriket med tilknytningspunk¬ 
ter til alle kanter, til gjærsopper, til zygomy- 
ceterne, til slim sopp ene, og gjennem straale- 
soppene (aktinomyceterne) til de høiere 
sopper. Vi har jo den mest ubrutte morfologiske overgang 
gjennem forskjellige straalesopper til tuberkelsoppen og dif- 
terisoppen. 
Bakterierne, smittestoffene blandt dem iberegnet, er sa- 
profyter av naturen. Deres parasitisme er en adaptation. De 
maa alle over i det saprofytiske stadium. Her optræder de 
under hittil ukjendte former, amoebestadiet, hvorfra de atter 
gjenfødes til nye og kraftige former. Almquisfs undersøkelser 
har vist at dette gjælder vore værste smittestoffer. Hvad be¬ 
tydning dette har for sundhetslæren og smittelæren skal jeg 
ikke dvæle ved i denne forsamling. Jeg vil forhaabentlig 
kunne indlede en diskussion om det for et medicinsk forum 
i nær fremtid. 
Men sikkert er det, at vi vil tvinges til at se saken paa en 
anden maate i fremtiden. Og hvad kampen mot tuber¬ 
kulosen angaar og dens videnskabelige 
basis, er jeg fremdeles k j æ 11 e r. 
Naar jeg har holdt dette foredrag, saa er det først og fremst 
fordi jeg er av den mening, at det er ens pligt at holde det 
videnskabelige publikum å jour med saadanne ting, dernæst 
fordi, jeg synes, at jeg skylder den geniale forsker, Almquist, 
dette. 
Men jeg kan ikke negte, at jeg ogsaa har en dobbelt 
personlig grund. 
For det første har jeg paa dette omraade været anset, ikke 
bare som en kjætter, men ogsaa som en fantast. Og for 20 aar 
siden hadde jeg følelsen av selv at være en slagen mand paa 
dette omraade. Nu først efterat endog baade paastandene og 
