144 
geografi, samfmidslære og naturkundskap saa at si var ind- 
forlivet, saa kunde i de senere aar, i den samme fællesgruppe 
av fag muligens geografien egne sig til at overta den ledende 
rolle, paa grund av den alsidighet som udmerker dette fag ; 
»den moderne geografiundervisning drives jo av adskillige 
lærere paa en slik rnaate at den saa at si kommer ind paa 
alt mellem himmel og jord« (!). 
Omvendt, som videnskap, eller ved universiteterne, har 
geografien været henlagt under nærsagt alle mulige andre fag 
og under videnskapsmænd med høist ulike utgangspunkter. 
Ved vort eget universitet f. eks. har geografi dels været en 
historisk disciplin og røgtet av mænd som P. A. Munch, 
L. Kr. Daa, Gustav Storm, Yngvar Nielsen, dels 
utparcellert mellem naturvidenskapsmænd, som naar geologen 
S. A. S e x e læste over fysisk geografi, meteorologen H. M o li n 
over klimalære, astronomen H. Geelmuyden over mate¬ 
matisk geografi. 
Er nu imidlertid idetheletat, ulykkeligvis eller lykke¬ 
ligvis, eftersom man tar det, meningerne delt om hvad der 
hører med til den ene eller den anden videnskap, enten det 
nu er filologi eller jurisprudens — den store selvstændige 
forsker trækker suverænt selv sine grænser, likesom han 
ogsaa stundom skaper nye arbeidsomraader, lægger nye pro¬ 
vinser til sin videnskaps gamle land — saa er det vel filosofi 
og geografi, hvis grænser er vanskeligst at trække. 
Og mens det formodentlig gjælder alle videnskaper at 
deres indhold ogsaa virkelig har været høist forskjellig til 
forskjellige tider — jeg sigter ikke bare til hvad der har været 
en følge av fremadskridende viden — saa gjælder det geo¬ 
grafien at der den dag idag er nærsagt diametralt motsatte 
meninger om hvad den egentlig skal samle sig om, hvad der 
er dens kjerne, hvor den begynder og hvor den ender. Ja, om 
den idethele kan centreres og kan begrænses. 
I sin »Handbuch der mathematischen Geographie« mener 
saaledes professor Siegmund Giinther, at »de forsøk 
som har været gjort paa at gi geografien en streng enhets- 
karakter, ikke har hat held med sig, og at geografi synes at 
ha den egenart at den ikke kan trives i nogensomhelst slags 
indgjærding«. 
