152 
med hverandre, det fremstiller geografien efter resultaterne. 
Dens høieste maal kan siges at være at utfinde lovene som 
raader i denne berøringssfære mellem jordrum og menneske- 
samfund, eller, som jeg (i Ill. Norsk Konv.leks. art. »Geografi«) 
har uttrykt det i en gjengivelse av Herman Wagners 
ord (»das Wirkungsvolle der råumlichen Gruppiernng aller 
Erscheinungsformen, der unbelebten wie der belebten, zu ver- 
folgen«) : at efterspore og skildre helhetsvirkningen av alle 
naturforekomster og naturkræfter, hvis lovbestemte gripen ind 
i hverandre betinger saavel landskapets karakter som organis- 
mernes, særlig menneskets livsvilkaar. 
Til det som skiller geografien ut fra andre videnskaper 
hørr ogsaa dens metode og særegne studiemiddel. I en grad 
som vel ingen anden videnskap stedfæster geografien sine 
studiegjenstande, — de studiegjenstande som geografien sted¬ 
fæster, er slike som karakteriserer stedet, det vil for at bruke 
Sten de Geers ord si: de som har en viss utbredelsesinten- 
sitet, og denne intensitet er det geografiens opgave at studere. 
Geografen studerer overhodet ikke noget som er løsrevet fra 
sit rum — undtagen naar han i den saakaldte »almindelige geo¬ 
grafi« foretar abstraktioner og generaliseringer ; men saa er 
det netop i denne del geografien har vanskeligst for at hævde 
sin særstilling, her blir den lettelig til astronomi o g geologi 
og meteorologi og botanik o.s.v. 
Denne stedfæsting, spørsmaalet »hvor?«, som er den røde 
traad i al geografi, strækker sig helt fra den opdagelsesreisen- 
des itinerar gjennem opmaalingens kartlægning til videnskaps- 
mandens studium og fremlæg. Den begynder med at orientere 
locus, regio quæstionis imellem en større eller mindre gruppe 
av andre »steder«, omraader, og ender med at utnytte det hele 
kildemateriale til karakteristik av stedet, omraadet. 
Under dette er kartet det væsentlige grundlag for det 
avsluttende videnskabelige arbeide. Ikke alene er det i denne 
form en stor del av stoffet foreligger, samlet som det er av 
mange hænder, ofte gjennem lange tider, ikke alene er det ene 
og alene i denne form en stor del av det kan, om jeg saa maa 
si, transporteres og komme under studieobservation — geo¬ 
grafen kan jo ikke ta med sig og for sig sine steder og omraader 
