153 
som geologen sine stenprøver, botanikeren og zoologen sine 
respektive specimina, ei heller ruller jordkloden som en anden 
dreieskive frem under hans forstørrelsesglas som himmel- 
hvælvingen glider hen foran astronomens kikkert, men til hans 
studiemetode hører nødvendigvis en kartografisk sammenfat¬ 
ning av saa meget materiale som mulig for at han kan trænge 
frem til sammenhængen, til helheten. 
Men intet kart kan gi det helhetsbillede som er geografiens 
endemaal. Dette kræver en skildring, efter egne love for op- 
stykning og sammenfatning. Videnskabelig tat kræver geo¬ 
grafien en egen sans for og evne til at finde de store skillende 
eller sammenbindende træk i jordoverflaten, som betinger dens 
utsondring i landskaper, i lande, en dramatisk-plastisk evne 
til at se disse som helheter, fastholde helhetsbilleder, saaiedes 
som jo virkeligheten selv altid er en helhet, av natur, form og 
bevægelig liv. Geografen maa redde hos sig selv og utvikle 
evnen til oversigt, til at faa tak i de væsentlige, mest bestem¬ 
mende, mest karakteriserende formlinjer, til at opta de fyl- 
digste kelhetsindtryk. Han maa være paa vakt mot den for- 
dunkling geologisk, botanisk, meteorologisk detaljering let 
kan kaste over det billede han skal ha frem. Som kunst- og 
stilforskeren ikke maa bli staaende ved at undersøke sammen- 
snekringen eller murblokkenes kubikindhold og kitningsma- 
terialet. 
Skal imidlertid helheten uttrykkes i ord, indtrær ialfald 
i formen med nødvendighet en utstykning paany. Helbilledet 
maa opløses i en rækkefølge. Slik maa jo ogsaa selv skildrin¬ 
gen av enkeltpersonen gaa frem. Sjelden kan han eller hun 
karakteriseres med ett ord, med hvad T a i n e hos sine per¬ 
soner kaldte »den herskende egenskap«. Stundom kan der 
for en geografisk enhet findes et slikt fremherskende træk. 
Og træffer karakteristikken, siger det ene ord ofte mere end 
hundrede. Men som regel maa trækkene fremstilles efter og 
ved siden av hverandre: Beliggenhet, relief, klima, hydrografi, 
flora, fauna, folk, historie, produktion m. m. Jo naturligere, 
jo mere mot omgivelseme særprægede, skarpt utskaarne en¬ 
heter, desto større mulighet for at der ogsaa av den mangesidige 
skildring skal stige frem billedet av en helhet. Den grund- 
