178 
synderlig merkbare paa jorden. Skal ringen derimot trække 
nordlysbeltet endnu længere syd, som under magnetiske 
stormer, vil ringens virkning paa magnetnaalen bli betydelig, 
hvilket jo ogsaa stemmer med at vi da har magnetisk storm. 
At behandle disse spørsmaal i sin fulde almindelighet støter 
dog paa saa store matematiske vanskeligheter at det faar bli 
fremtidens opgave at klare dem. 
En anden vanskelighet ved teoriens anvendelse ligger deri 
at solen antagelig selv er en stor magnet og derfor vil paavirke 
straalernes løp allerede fra det øieblik de forlater samme. Der 
maa nye beregninger til for at ta denne virkning i betragtning. 
Angaaende den fysiske natur av de partikler, som danner 
nordlys, svæver vi endnu i det uvisse. 
Birkeland holdt paa negativt ladede partikler, og 
V e g a r d har git en række vægtige grunde for at partiklerne 
skal ha positiv ladning. 
Et yderst vigtig spørsmaal at faa løst i denne forbindelse 
er at faa bestemt, hvor langt ned i atmosfæren nordlysstraa- 
lerne trænger. 
Løsningen av dette blev utført paa mine to nordlysekspe- 
ditioner i 1910 og 1913, hvor det første gang lyktes at ta en 
række vellykkede fotografier av nordlys, hvilket muliggjorde 
en sikker og objektiv høidebestemmelse!) Man behøvet nemlig 
kun at fotografere samme nordlys samtidig fra 2 steder for¬ 
bundet med telefon; av den observerte tid og nordlysets stil¬ 
ling i forhold til de paa platerne forekommende stjerner er 
det da nemlig let at beregne nordlysets høide over jorden. 
Nordlysfotograferingen muliggjordes ved bruk av en k i- 
nematograflinse, hvor brændvidden ikke oversteg det 
dobbelte av aapningen, og ved anvendelse av yderst føl¬ 
somme plater, Lumiere etiquette violette og 
Hauff Ultra rapid. 
1 ) Da hr. observator Schroeter netop har offentliggjort i 
»Naturen« en artikel om min nordlysekspedition 1918, forbigaaes 
her det tilsvarende parti av mit foredrag. Likesaa henvises læseren 
for ekspeditionen i 1910’s vedkommende til Schroeters artikel i 
»Naturen« for aaret 1913. 
