184 
mindre optrær som stationær; derfor er det imidlertid ikke sagt 
at de overvintrende individer er de samme som opholdt sig i 
egnen om sommeren; disse kan godt helt eller delvis ha forlatt 
landet og deres plads være blit indtat av individer som er ind- 
vandret fra en nordligere landsdel. Tar vi f. eks. en art som 
lerken, saa ruger den i de lavere egne av vort land almindelig 
til Bodø og mere spredt længere nordpaa, men kun paa Sør¬ 
landet findes den hvert aar som overvintrende. 
Overvintring av trækfugler finder hos os overveiende sted 
i kystegnene og enkelte arter kan om vinteren paatræffes langs 
hele kystlinjen. Det er tilfældet med stæren; den ruger og er 
almindelig over hele landet indtil Tromsø og overvintrende 
individer er fundet ved kysten like til Bodø. For de fleste arter 
gjælder det dog at det særlig er Vest- og Sørlandets kyster hvor 
overvintring mest regelmæssig og i størst antal finder sted. I 
det indre av landet træffes sjelden trækfugl som overvintrer; 
det er da gjerne frøætende arter som trostene eller fugl som 
ufrivillig er blit tilbake paa grund av en legemsskade. Kyst¬ 
egnene med sit milde vinterklima egner sig bedre for over¬ 
vintring. Her er gjennemsnitstemperaturen for aarets koldeste 
maaned, januar, over 0° C.; i Bergenhusamteme, Stavanger og 
Lister og Mandals amt forløper saaledes januar-isotermen for 
0° C. i en avstand av 30—40 km. fra kystlinjen, og det er saa¬ 
ledes her en ganske bred kyststripe som udmerker sig ved et 
mildt klima om vinteren. Sjøisen lægger sig sjelden, mange 
bækker og opkommer holder sig aapen vinteren igjennem og 
snefaldet er ringe, eller ihvertfald blir sneen ikke liggende 
længe ad gangen. Det er derfor fugl tilhørende meget for¬ 
skjellige grupper som vi finder overvintrende i kystegnene. 
Særlig rikt er dog svømmefuglene og vaderne repræsentert. 
Av disse er der flere arter hvis rugesteder er arktiske egne og 
som under høsttrækket følger Norges kyst. Enkelte arter 
slaar sig til ro allerede ved de nordlige kyster, f. eks. S p i t s- 
bergalken (Uria brunnichi) og ekongen (Erionetta 
spectabilis); de fleste fortsætter dog videre langs kysten syd¬ 
over og forlater landet ved Jæderen, men av disse arter er der 
dog nogen som delvis overvintrer ved vore vestlige og sydlige 
kyster, f. eks. ringgaasen (Branta bernicla), sangsva- 
nen (Cygnus cygnus) og alkekongen (Alle alle); de høi- 
