186 
nævnt stæren (Sturnus vulgaris) og lerken (Alauda 
arvensis) som begge til tider kan optræ i mindre flokker; 
enkeltvis derimot rødkjelken (Erithacus rubecula) og 
linerlen (Motacilla alba); av de følgende kan tildels et 
noget større antal bli igjen: skjærpiplerken (Anthus 
obscurus), bokfinken (Fringilla coelebs), fjeldfinken 
(F. montifringilla), grønfinken (Chloris chloris), torni- 
risken (Acanthis cannabina) og gulnebbet irisk (A. 
flavirostris). Av trostene overvintrer enkelte individer av 
maaltrosten (Turdus musicus) og r ø d v i n g e n (T. ilia- 
cus); hyppigere er solsorten (T. merula) og ringtrosten 
(T. torquatus); graatrosten (T. pilaris) er kun i det nord¬ 
lige Norge at regne for egentlig trækfugl, i det sydlige forblir 
der vistnok likemange igjen som der reiser bort. 
Naar vi ser bort fra sjøfuglene saa bestaar standfuglene 
overveiende av arter som ernærer sig av planteføde (knopper, 
bær, frugter), eller forsaavidt som de er insektætere er de som 
meiserne specialister i at finde frem de overvintrende former 
av insektlivet som er skjult i sprækker i træenes bark eller 
som spetterne istand til at naa de insekter som lever under 
denne. De fuldstændigste trækfugler er slike som lever av 
insektlarver og flyvende insekter. Hos disse er vandrings- 
instinktet høiest utviklet, de kommer først naar vaaren er i 
fuld gang og reiser tidlig bort om høsten førend der egentlig 
kan tales om kulde og mangel paa næring. De delvise træk¬ 
fugler fordeler sig hvad ernæringsmaaten angaar, dels paa 
planteætere dels paa insektætere, men fælles for dem er at 
de hører til de tidligst ankommende om vaaren og de senest 
avreisende om høsten. Om end hovedmængden av dem da 
forlater landet, blir der dog nogen igjen som søker at slaa sig 
igjennem med hvad de kan finde av næring. For insektæterne 
kan det vel mangen gang bli knapt nok selv om insektlivet i 
kystegnene ikke i den grad er bragt til en stilstand om vinteren 
som i det indre av landet; paa de tælefrie marker, ved opkom- 
mer, i fjeldsprækker og blandt den opskyllede tang i fjæren er 
der altid noget at finde for dem, men undertiden tar f. eks. 
stæren sin tilflugt til planteføde. Ved pludselig indtrædende 
frost eller snefald maa nok mange av disse overvintrere bøte 
med livet for sin haardnakkethet, men paa den anden side 
