191 
faar øinene oplatt for nye drag i landskapet, vi faar en ny in¬ 
teresse for hvad der viser sig at være et selvstændig individ, 
der er git en ny forutsætning for at trænge frem til forstaaelse 
av form og indhold, av aarsak, vilkaar og virkning, og mulig¬ 
heten for at kunne tolke og skildre det hele spil av kræfter, 
den hele skala av farver i det særprægede landskap, hvor et 
egenartet menneskesamfund utfolder sig, er rykket nærmere. 
Vi holder paa at arbeide os videre frem til et »Sørland«, som 
forresten endda venter paa en holdbar begrænsning. I en 
flerhet av tilfælder, som det vil ta for megen plads at bringe 
yderligere eksempler paa, finder den geografiske utparcel- 
lering en værdifuld støtte, et korrektiv for sine resultater i de 
som oftest meget skarpere og i de store drag mere uomstride- 
lige geologiske skillelinjer. Ja, der kan forekomme tilfælder 
hvor geografien vil være tilbøielig til at rette sig efter geologien 
endog paa trods av orografiske hensyn. Saaledes stemmer f. 
eks. den geologiske fjeldstrykning paa Eubøa ikke overens 
med den orografiske orientering. Orografisk er jo nemlig 
Eubøa strakt i samme retning som det dinariske foldningssy- 
stem, men lag og foldning knytter det til de vest-østlige, lille- 
asiatisk-tessaliske foldninger. Og selve Balkan li alvøen : 
Vilde man her trække grænser efter orografiske linjer, laa det 
nær at ta den iøinefaldende Morava-Vardar linje som landskaps- 
skille, hvilket den jo dog ikke er, likesom selve Balkan med 
alle sine skillende muligheter snarere er en søm end en grænse. 
I en række av andre tilfælder skiller den geografisk- 
morfologiske grænse sig fra den geologiske. Morfologien 
nemlig (smlgn. W a g n e r, Europa) — ofte i motsætning til 
geologien — stempler det stykke av jordoverflaten som et 
naturlig landskap, som enten har skarpe naturlige grænser 
slike er først og fremst havgrænserne — eller kjendetegnes, 
d. v. s. særpræges, individualiseres ved en egen art overflate- 
bygning, som skiller den fra naboomraadet, for det meste ved 
begge momenter. Ofte kan endda flere bestemmelsesmerker 
— kriterier — føies til. Geografien sammenfatter saaledes ut¬ 
over jorden regioner, lande, landskaper, ut fra jordoverflatens 
utformning saaledes som den nu er, som den er blit 
efter de sidste bevægelser i jordskorpen og omdannelserne 
utenfra av atmosfærilierne. I grænseomraader hvor der ved 
