202 
virkning. Men hans høist uortodokse teoretiske anskuelser 
virket bizart og vandt ikke mange tilhængere. Enhver forsker 
maa ha en teori at støtte sig til, om ikke for andet saa for at 
mestre sin viden og ha et kompas at styre efter, naar han 
søker efter nye fænomener eller nye forbindelser mellem 
kj endte fænomener. Faraday gik ut fra nærvirkningsteorien: 
intet legeme kan virke der, hvor det ikke er. En tilsyne¬ 
latende fjernvirkning er resultatet av en eller anden tilstands- 
forandring i det mellemliggende, kraftoverførende medium 
(kraftlinjer). Blandt de ikke mange tilhængere, som Faradays 
anskuelser erhvervet sig, var den mand, som skulde bringe dem 
til seier og som har paatrykt teorien sit navn: Clerk Max- 
w e 11, professor i Cambridge. 
Maxwell begynder allerede i 50-aarene at utarbeide 
f aradays anskuelser i matematisk form og sætter i 1873 
kronen paa verket ved sin berømte »Treatise«. I denne er 
teorien for alle da kj endte elektromagnetiske fænomener fra 
begyndelse til slut fremstillet i stringent matematisk form ut 
fra Faradays nærvirkningsteori, og derved var det godtgjort, 
at denne teori passet iikesaa godt til kj endsgj erningerne som 
den klassiske fjernvirkningsteori. MaxwelFs arbeide virket 
foreløbig særlig i England, mens tyskerne stod mildest talt 
kjølig kritiske. Denne motsætning mellem engelsk og konti¬ 
nental, særlig tysk, videnskap viser sig flere ganger i fysikens 
historie. Toppunktet av MaxwelFs arbeide var den berømte 
konsekvens, som den matematiske utvikling førte ham til; den 
elektromagnetiske lysteori. Lyset er et elektromagnetisk 
fænomen i æteren, optiken altsaa en gren av elektriken, »the 
imperial science«. Maxwell selv kunde anføre meget plausible 
argumenter for rigtigheten av sin lysteori, men det endelige 
bevis, det eksperimentelle, blev levert av den tyske fysiker 
Hertz 1888, og dermed var væddestriden mellem de to 
fundamentalanskuelser avgjort til fordel for nærvirknings¬ 
teorien. Ti at en »kraft« eller kraftvirkning behøver tid for 
at utbrede sig i rummet kan ikke begrundes i en fjern¬ 
virkningsteori. Nu utbreder MaxwelFs teori sig med rivende 
fart — helt ned i skolebøkerne, hver ialfald »kraftlinjerne« 
faar fast borgerret. Denne »haandgripelighet«, de >konstruer- 
