204 
MaxwelFs teori skal nævnes her, fordi det kontrasterer saa 
sterkt med teoriens »haandgripelighet« forresten og med den 
videre utvikling. Selve begrepet elektricitet glider væk mellern 
fingrene paa forskerne. Det sies tilslut med rene ord, at 
»elektricitet« kun er et bekvemt navn for et matematisk ut- 
tryk, som betegner en eiendommeiighet ved kraftfeltets for¬ 
deling eller utseende paa visse steder i rummet, det vil om¬ 
trent si, at »elektricitet« eksisterer ikke. »Feltet« er teoriens 
store tumleplads, Der høster den sine laurbær og der liar den 
sin begrænsning, som den videre forskning har skjøvet langt ut. 
Det næste store gjennembrudd i fysiken sker atter i 
elektrik og kommer, som forutsagt av Maxwell, fra løsningen 
av den gamle gaate angaaende ledning i fortyndede gasarter 
og fra opdagelsen av hittil ganske ukj endte fænomener. I aarene 
1895—97, altsaa ikke et decennium efter Hertz’s opdagelse, 
falder slag i slag opdagelsen av Rontgen-straalerne og av 
radioaktiviteten samt formuleringen av grundlaget for elektron- 
teorien, vistnok den mest koncentrerte gruppe av revolutio- 
nerende, man kunde fristes til at si eksplosive opdagelser, 
som fysikens historie har at opvise. Disse opdagelser er saa 
indfiltret i hverandre, at det i en kort oversigt er umulig at 
ta hensyn til den kronologiske orden. Vi skal først opholde 
cs ved elektronteorien. 
Elektriske utladninger gjennem fortyndede gaser hadde 
længe været gjenstand for utstrakte eksperimentelle under¬ 
søkelser. Enhver som har set disse fænomener demonstrert 
vil vistnok erindre deres eiendommelige charme, de vakre 
lysvirkninger med noget aandeagtig over sig i den formørkede 
forelæsningssal. Observationsmaterialet var overmaade stort, 
men man stod ganske raadløs hvad forklaring og teori angik. 
At hovednøklen til strømfænomener forresten, Ohm’s lov, her 
var ganske ubrukelig, var ganske klart. Men det var en 
spinkel og litet trøsterik viden. Der kom nyt liv i denne 
forskning ved en række undersøkelser av C r o o k e s. Han 
eksperimenterte med meget lave gastryk, 0.1 mm. kviksølv og 
mindre. Crookes var ikke alene en glimrende eksperimentator 
men hadde ogsaa en fremtrædende evne til at fremstille sine 
resultater og teorien i en klar og fangende form. I sit be¬ 
rømte foredrag ved British Association/s møte i 1879 fremførte 
