206 
man hittil ikke auet hos materielle partikler. I et Crookes’ 
rør, der drives med 10 000 volt, har elektronerne en hastighet 
lik 1 / 5 av lysets, altsaa 60 000 km. pr. sekund. Mere for¬ 
uroligende blev de, da man nærmere undersøkte deres masse. 
Der viste sig to forbløffende resultater. Man opløser som be- 
kjendt hensigtsmæssig den kraft der virker paa en partikkel 
i to komponenter: tang entialkr aften og normalkraften. Nu 
viste der sig det merkelige, at elektronens masse faldt for¬ 
skjellig ut, eftersom den bestemtes ut fra den ene eller den 
anden av disse kraftkomponenter: en elektron har to »masser«, 
en »longitudinal« og en »transversal«. Her knirker det stygt 
i den klassiske mekaniks rammer. Desuten: en elektrons 
masse avhænger av dens hastighet, vokser med voksende 
hastighet. Hvordan greier nu mekaniken disse foruroligende 
nyheter? Yed saa at si at trække sig unna. En elektron i 
bevægelse repræsenterer en elektrisk strøm, der jo er omgit av 
et elektromagnetisk felt. Dette felts energi vokser med elektro¬ 
nens hastighet og virker for saa vidt som en forøkelse av 
elektronmassen. Der er intet til hinder for at anta, at elektro¬ 
nens masse i det hele er av elektromagnetisk natur, og man er 
ogsaa gaat videre og har spurt, om ikke det samme gjælder 
om enhver masse, om ikke tilslut de elektromagnetiske grund- 
ligninger er det fundamentale i hele vort »verdensbillede«, 
elektriken ikke alene »the imperial science« men »the science« 
kort og godt. Men dette er foreløbig spekulationer. La os 
vende tilbake til fakta. 
Hosten 1895 sivet der ut gjennem telegrambureauer og 
dagblade sensationelle meddelelser om en vidunderlig op- 
dagelse, som skulde være gjort av professor Rontgen i 
Mimchen. Fysikerne stod ganske raadvild, vidste ikke hvad 
de skulde tro, og et fagtidsskrift ialfald henfaldt i foruroligende 
betragtninger over, hvor ubehagelig det maatte være at præ- 
sentere sig hos fotografen i snibel og hvitt slips og saa komme 
hjem med et fotografi av sit skeiet. Saa kom Rontgens første 
avhandling, efterfulgt av to andre indtil 1897, klassiske arbeider 
i sin koncise, avkiarede form og indeholdende omtrent alt det, 
man har visst om de nye straaler indtil for nogen aar siden. 
Nu kj ender enhver Rontgenstraaleme og vet hvilken frem- 
rakende betydning de har i den praktiske medicin. Det var 
