220 
rytmisk overensstemmelse, se fig. 5, hvor sommermaanederne 
er sammenlignet med den absolut koldeste vintermaaned i 
Kristiania. Men man iagttar her tillike det merkværdige 
fænomen, som efter alt at dømme ikke tidligere er saaledes 
demonstrert, at disse temperaturkurver, i dette tidsrum, ikke 
løper parallelt, men tvertimot oppositionelt. 
Denne omstændighet (som dog ikke er konstant) f o r- 
klarer a 11 s a a, hvorfor »konglomeratek, den 
aarlige middeltemperatur, nødvendigvis maa stemme mindre 
godt med solflekkerne, paa samme tid som tegningen, fig. 5, 
viser, at en sammenhæng med solflekkerne er tilstede 
til enhver tid av aaret. 
At imidlertid sommermaanederne paa andre steder kan 
stemme godt overens med solflekkerne, viser den 100-aarige 
kurve fra Berlin, fig. 6. Da observationerne her gaar meget 
længere tilbake end i Kristiania, saa ser man derfor her langt 
tydeligere, at temperaturens forhold til solflekkerne er 
vekslende, — til en viss tid parallelt, til en 
viss tid atter oppositionelt. Og jo længere kurver 
(eller. »jo mere materiale der ophopesc, 1. c.) desto bedre og 
klarere oversigt og desto mindre »forvirring«, naar materialet 
bearbeides. 
Som foreløbig resultat av denne kortfattede redegjørelse 
vil det altsaa fremgaa: a) at der lar sig paavise en umis- 
kj endelig likhet mellem kurverne for de 11- 
a a r i g e solflekker og temperaturen, b) saafremt 
der anvendes en 6 - a a r i g middelsummering paa de 
forskjellige bestanddeler, hvorav middeltemperatu¬ 
ren er sammensat, c) og naar hvert utgangspunkt for 
tid behandles særskilt, uten at slaaes sammen; d) at dette 
gjælder for ethvert sted paa jorden og ikke blot for eg- 
