247 
Andre steder (paa selve Utsire) var Rhodiola rosea 
ogsaa almindelig; det er derfor ikke udelukket at denne plante 
er nitrofil. Den var ialfald uhyre frodig paa gjødselholdig 
bund. 
Paa fugleholmer er det ogsaa meget almindelig at finde 
smaa muldete forhøininger paa steder som rager op 
over omgivelserne. Disse er nemlig yndede utsigtspunkter for 
fuglene, og her har deres ekskrementer litt efter litt hopet sig 
op til saakaldte »f u g 1 e t u e r<. Disse bar paa Utsire en 
ganske karakteristisk plantevekst, bl, a. av én- eller toaarige 
arter (hapaxanther), men ogsaa av perenne. Fig. 11 viser en 
slik tue som er bevokset med det lille et-aarige græs Aer- 
opsis praecox og Sedum anglicum. 
Hermed vil vi avslutte omtalen av disse plantesamfund, 
som til en begyndelse, naar man faar øie paa dem ute i 
naturen, ser litet indbydende ut og kanske ved en overfladisk 
betragtning synes trivielle, men som i virkeligheten er over¬ 
ordentlig interessante. De kan nemlig fortælle os saa uendelig 
meget om planternes merkelige evne til at tilpasse sig efter 
omgivelserne, og viser os hvorledes hver art finder frem til 
det sted som bedst egner sig for den, og hvor den er i harmoni 
med de kaar som bydes den. 
Om kolloider. 
Av E. Poulsson. 
Italieneren Francesco Selmi var den første, som i 
1845 gjorde opmerksom paa, at forskjellige organiske legemer, 
f. eks. eggehvite, gelatine, lim, stivelse viser et eiendommelig 
forhold overfor vand, idet de ikke opløses paa almindelig 
maate men kun svulmer op og danner tykflytende emulsions- 
eller suspensionslignende væsker, som Selmi kaldte pseu- 
doopløsnmger. I 1861 viste englænderen Thomas 
G r a h a m, at disse legemer, som han viet et fleraarig stu- 
