253 
som viser sig paa den maate, at mange i sig selv ufarvede 
kolloider betragtet i reflektert lys mot mørk bakgrund har et 
blaalig, men i gjennemfaldende lys et gulrødt skjær. 
Jeg skal her indskyte, at den kolloide fordeling kan fore¬ 
komme ogsaa i mange andre systemer end det ene, som hittil 
er nævnt, nemlig fast legeme + væske. To faste legemer 
indbyrdes, to væsker indbyrdes, gas + fast legeme, gas + 
væske, alle disse klasser kan forekomme enten som grove 
dispersioner, i kolloid fordeling eller som molekylære opløs- 
ninger. Legeringer er faste opløsninger av et eller flere me¬ 
taller i hverandre, det blaa stensalt er klornatrium med kolloid 
fordelt natriummetal, guldrubinglas er glas med kolloid guld. 
Tobaksrøk er et gasformig kolloid med fintfordelt fast stof, 
som viser den Brown’ske bevægelse, der snart skal nævnes. 
I merskum er et fast magnesiumsilibat dispersionsmidlet og 
luft den disperse fase. Et eksempel paa en dispersion av gas 
med fint støv og med vandpartikler er vor jords atmosfære, 
som i stor stil viser opalescensfarverne. Ser vi ved skyfri 
himmel atmosfæren mot verdensrummets sorte bakgrund, da 
er luften blaa, men betragter vi den mot lys bakgrund, mot 
den avdæmpede sol ved solopgang eller solnedgang, da ser 
vi de røde og gule straaler, som kaldes morgen- og aftenrøde. 
En anden for os overmaade vigtig optisk virkning av luftens 
lysspredende smaadele er himlens diffuse lys. Blev sollyset 
ikke ved disse spredt, saa hadde vi ikke det jevne dagslys, 
men solen vilde staa som en hvitglødende skive paa kulsort 
bakgrund; vor jords overflate vilde kun fremby blændende 
lysreflekser og sorte skygger, den vilde se ut som et maane- 
landskap, hvis skarpe kontraster viser, at vor drabant ingen 
atmosfære har, som ligner vor. 
Yi skal gaa over til et andet optisk fænomen, som ogsaa 
illusterer den gradvise overgang mellem de i tabellen (se 
side 250) opførte systemer. Undersøker man under mikro¬ 
skopet et almindelig pulver i vand, saa kan man i al ro be- 
tragte de faste partikler, fordi de ligger stille. Blir partiklerne 
meget smaa men endnu synlige, saa forandrer billedet sig. 
Smaadelene er i en uavladelig uro, en uophørlig sitrende, 
springende bevægelse, farer støtvis hit og dit i retlinjede men 
forøvrig tilsynelatende lovløse baner. Dette er den berømte, 
