254 
enhver mikroskopiker vel bekj endte B r o w n’ske m o 1 e- 
kylarbevægelse. Den begynder, saafremt dispersions- 
midlet — i dette tilfælde vand — er tilstrækkelig tyndtflytende, 
saasnart partiklerne blir mindre end 5 ^ og er evig, et per¬ 
petuum mobile. Man ser den i smaa lukkede væskerum i 
mineraler, hvis alder et ukj endt antal ganger overstiger vor 
tidsregning. Bevægelsens aarsak er ikke utredet; man antar, 
at den er et varmefænomen, da den langsomgjøres ved sterk 
avkjøling. Ultramikroskopet viser os nu, at bevægelsen er 
livligere hos kolloideme end i de grovere dispersioner, at 
den tiltar i intensitet, jo mindre partiklerne blir, og tilsidst 
nærmer sig den hurtighet, som er beregnet for molekylernes 
bevægelse. 
Jeg skal gaa videre til endnu et fænomen, som optræder 
allerede i fine mekaniske suspensioner men blir langt mere 
uttalt, naar fordelingen naar de kolloid© enemerker. Hvis 
man skulde tegne et skema for partiklerne® fordeling i en 
kolloid opløsning, da vilde den første indskydelse være, at 
man anbragte en mængde sorte prikker saa jevnt som mulig 
utover papiret, men dette vilde ikke være rigtig. Paa hvilken- 
somhelst grænseflate, mot luft, mot karrets vægger, mot alle 
andre legemer, sker der en forandring i koncentrationen, i 
regelen saaledes at de faste partikler samles i grænselaget. 
Dette er en i praktisk henséende meget vigtig proces, som 
kaldes adsorption. Kolloiderne eller overhodet meget 
fint fordelte stoffer adsorberer saavel faste partikler som kry- 
stalloider. Som bekj endt benyttes fint, porøst kul i den ke- 
miske industri meget ofte som et adsorptionsmiddel. Som et 
sekundært fænomen sees ofte, at der i de koncentrerte grænse- 
lag foregaar kemiske reaktioner, oksydationer o. 1.; saaledes 
oksyderer den av kul adsorberte oksalsyre til kulsyre. Ad- 
sorptionens intensitet er avhængig av overflatens størrelse og 
tiltar derfor jo finere fordelingen er. 
De fleste eller næsten alle kemiske omsætninger hos 
levende væsener, dyr saavel som planter, foregaar ved hjælp 
av fermenter eller enzymer. Disse iverksætter ved 37° eller 
hos koldblodige dyr ved endnu lavere temperatur kemiske 
reaktioner, spaltninger, synteser, oksydationer o. s. v., som 
vi i reagensglasset dels endnu ikke kan eftergjøre, dels kun 
