275 
siore rødbrune tildels sannnenløpende flekker, men ikke 
sjelden er en ganske smaaprikket varietet. Foruten disse ytter- 
flekker er skallet i enkelte kuld prydet med dypereliggende 
skalflekker av en eiendommelig skjøn violet farve. Endelig 
findes helt hvite egg uten flekker, i det høieste med nogen 
svakt skittenbrune forviskede sjoller. Saadanne uflekkede 
egg kan utgjøre hele kuld for sig selv, eller der er bare et 
enkelt egg i kuldet, som er hvitt, mens de andre er flekket; 
i saa fald er det hvite det sidst lagte, Hvis der er forskjel 
i flekkernes størrelse og farveintensitet, saa er de sterkest 
farvede de først lagte i kuldet. 
Fig. 4. De forskjellige former av fjeldvaakens egg. 
Ogsaa med hensyn til størrelse er denne arts egg sterkt 
varierende. Længden er fra 51.5 til 64 mm. Bredden fra 41 
til 47 mm. og vegten fra 3.98 til 5.98 gr. 
Redeungerne har en lysegraa dunklædning med de frem¬ 
springende vingefjær mørke. 
Fjeldvaakens føde bestaar for den aller største del av 
smaa gnavere, og hvis saadanne er at erholde, tar den neppe 
andet. Dette er av ikke liten økonomisk betydning for de 
smaa, under store vanskeligheter etablerte jordbruk i Fin¬ 
marken. Ti under de store museaar, da ikke alene lemæn 
optrær i uhyre mængder og foretar sine vandringer, men ogsaa 
andre arter (Ar vi cola rufocanus o. a.) er ualmindelig talrike, 
staar jordbrukeren her i Finmarken likefrem i fare for at 
miste hele eller størsteparten av sin høiavling ved disse smaa 
gnaveres virksomhet; derav følger nød og lidelse baade for 
kreaturer og mennesker. Men det er saa heldig, at naturen 
