— 294 — 
paa gelatinen ogsaa saadd ut sporer av vedkommende sop, 
saa denne fik vokse og utvikle sig omkring frøene, gik spirin¬ 
gen hurtig og normalt for sig, og der utviklet sig levedygtige, 
normale planter. 
Bernards første forsøksserier omfatter flere orchidéslegter, 
som forholder sig noget forskjellig. Der kan opstilles 3 typer 
efter de 3 slegter Cypripedium, Cattleya og Bletia. 
1. Cypripedium. 
Frøene er meget smaa, ca. 44 mm. i diameter, og bestaar 
av et tyndt frøskal, som omslutter den lille, helt udifferentierte 
kim. 
Frøene blev utsaadd 30 og 30 i kulturglas paa salepagar 
eller bomuld med salepopløsning under helt aseptiske for¬ 
hold. Selv efter flere maaneder viste frøene intet spor av 
spiring. Blev der derimot samtidig indført sop i kulturglassene, 
kom frøene hurtig i god spiring. (Se fig. 1). Allerede 1 uke 
efter utsæden iagttar man de første spor av spiring, idet frø- 
skallet sprækker. Efter 1 maaned utvikler der sig rothaar, 
planten blir grøn, og de første blade anlægges. Efter 4 maa¬ 
neder kommer den første rot (fig. 1 — øverst tilvenstre) og 
ved forsøkets avbrytelse efter 5 y 2 maaneds kultur er der smaa- 
planter med 5 blade og 2 rotter. 
En nærmere betragtning av detalj erne i plantens første 
utvikling kan være av interesse. 
Det maa da pointeres at hos Cypripedium er infektionen 
den helt nødvendige indledning til spiringen, idet denne først 
begynder efterat soppen er trængt ind i frøet. 
Den første periode av frøets utvikling varer 14 dage. Sop¬ 
pen brer sig herunder hurtig i den nedre og mellemste del av 
kimen. Foran soppens utbredelse ligger der herunder en 
vekstzone, hvor kimens celler vokser til dobbelt størrelse og 
fy Ider sig med stivelse; denne fors vinder igjen saasnart sop¬ 
pen trænger ind i cellen (fig. la). 
Kimens motstand mot soppen er i denne periode liten, og 
med undtagelse av de øvre celler er den næsten helt opfyldt 
av sophyfer; den vokser til en kimknold av dobbelt størrelse 
(diam. ca. y 2 mm.). 
Henimot slutten av 1. periode, efter 10—14 dage, optrær 
der i mange celler et slags »fordøielsesfænomen«, om man tør 
kalde det saa. I flere og flere celler ser man at sophyferne 
