— 345 — 
ganske fossilfrie. Rimmedannelser paagaar ogsaa nu, men 
ikke nordligst i Jylland. 
Fra Jerup gik turen videre langs Skagensbanen til Milen 
station. Herfra kjørte man til Raabjerg mile. Veien gik først 
gjennem en furuplantage, anlagt for at dæmpe sandflugten. 
Fra plantagen kom man ut i de udæmpede klitpartier, ut paa 
den store Raabjerg eller Studeli mile. Denne er en vældig 
haug av den fineste hvite flyvesand, og minder mest av alt 
om et norsk snelandskap, med store, svakt hvælvede snetopper. 
Fra milen gik man over badestedet Kannestederne ned til 
vestkysten, hvor man fik en tur som den ved Lønstmp klint 
langs det nordvestligste Jylland til Gamle-Skagen, hvorfra tvers 
over til Skagen. I klinterne ved Kannestedeme saaes lag, der 
ved sin mørke farve tydelig skilte sig fra den lyse sand. Disse 
lag bestod av den saakaldte martorv. Torv dannes paa fugtige 
steder og ved at indsjøer gror igjen. Martorv en er dannet paa 
samme maate, men er blit overleiret av flyvesand, som har 
presset den sammen til en haard, næsten brunkulsagtig masse, 
som nu, da havets angrep har blottet lagrækken, ligger som et 
meget tydelig markert lag under flyvesanden. Her hadde man 
ogsaa anledning til at betragte stensletter, som laa oppe paa 
klinterne. Det var stener fra den skandinaviske halvø, som 
var ført hertil av isen. Mange av dem hadde faat den form 
som er typisk for vindslitte stener. 
Man gjorde foreløbig ikke holdt paa Skagen, men kjørte 
ut til Grenen, Jyllands nordligste spids, der er dannet av 
det løsmateriale som føres nordover langs øst- og vestkysten. 
Faa grund av strømmenes forskjellige styrke har Grenen faat 
en dreining mot øst. At den fremdeles svinger, er konstatert 
ved revision av ældre karter. 
Da pian nu hadde været saa langt nord som man kunde 
komme, drog man tilbake til Skagen, hvor danskerne som en 
festlig avslutning paa den helt igjennem vellykkede tur gav 
en avskedsmiddag, hvorefter ekskursionen opløstes. 
