— 357 — 
litet av reflekterende mellemled metlem iagttagelse og pro¬ 
duktion. Det er ogsaa sandsynlig at mange av billederne, 
f. eks. malerierne i hulerne, har en bestemt betydning i magisk 
retning. Men allikevel er det kunst, og ikke tankeløs lek med 
erindringsbilleder. Altfor meget virker den paleolitiske kunst 
den dag idag med bestemt kunstnerisk præg til at den ikke 
skulde hat noget av det samme ogsaa for samtiden, baade for 
kunstneren og hans publikum. Men det er en fragmentarisk 
kunst. Den kjender gjengivelsen av indtrykket enkeltvis, ikke 
bare naturtro, men ofte i elegant form; derimot er den ganske 
uvidende om gruppering og komposition, om alt det som i 
høiere forstand samler et kunstverk, gir det holdning og stil. 
Denne primære naturalistiske kunst, den ældste som 
verden kjender, har paralleler hos enkelte naturfolk endda i 
vore dager, som hos buskmændene i Afrika, og vi ser altsaa 
at denne form for billedfremstilling kan opstaa spontant til vidt 
forskjellige tider naar levevis og naturforhold gir de rette vil- 
kaar. Det er jægerfolkenes kunst, og den har ikke jordbund 
hos folk som lever av fædrift og aker. I det forhistoriske 
Europa forsvinder den primitive naturkunst med istiden og 
bare et sted finder den i senere tid en værdig efterfølger, 
nemlig i stenalderens helleristninger i Norge og Sverige 
(A. W. Brøgger i Naturen 1006 og Jan Petersen i 
Naturen 1917). 
Ellers maa kunsten i Vesteuropas stenalder, paa den 
samme grund som hadde fostret den rikeste naturkunst, arbeide 
sig frem i streng og mager form, overveiende som geometriske 
dekorationer paa lerkar. Det er dekorationer av bare linjer 
og punkter, en kunstform uendelig fattig sammenlignet med 
den rike og levende naturkunst som er saa meget ældre, og 
allikevel i og for sig kanske en større erobring. Den nye 
kunsten kjender symmetri og gjentagelse som principer for en 
bevisst dekorativ virkning; den har altsaa opdaget visse nye 
ting som er grundlæggende for kunsten i det hele gjennem alle 
følgende perioder, og det er først med dette nøisomme og 
vanskelige arbeide paa en geometrisk ornamentik at Europas 
kunsthistorie egentlig begynder. Georg Brandes sa 
engang om Kiellands romaner, at den første!, »Garman & 
Worse«, er som det første glas champagne som vælder fra 
