— 358 — 
flasken av sig selv; de andre kan være likesaa gode, men 
dem skjænker man. Et lignende billede passer paa Europas 
ældste kunsthistorie, bare med den forskjel at efter det første 
glas, — den rike, sprudlende naturkunst som vælder frem 
fuldendt og ubevisst, — er det som flasken er tømt, og bare 
sparsomme draaper kan presses ut langsomt efter. 
Forholdet mellem den gamle og nye kunst i Europas 
stenalder er, baade antropologisk og historisk, et av de store 
problemer som straks falder i øinene og har fremkaldt mange 
forklaringer. En av de største og mest grundige hypoteser 
er fremsat av den tyske professor Max Verworn i 1907 
(referert i Naturen 1908 av A. W. Brøgger). Verworn 
opstiller paa fysiologisk grundlag to hovedarter av kunst, den 
fysioplastiske og den ideoplastiske, idet den 
første arbeider under det sensoriske indtryk av naturbilleder 
som gjengives, mens den anden reproducerer erindrings^ 
billeder som disse tegner sig for hukommelsen. Teorien er 
utformet med den fineste analyse av hele den komplicerte 
fysiologiske process som maa til ved enhver kunstnerisk pro¬ 
duktion, men i realiteten har den neppe git os mere end to 
nye tekniske ord, og ikke mere av forstaaelse av de egentlige 
kunstneriske fænomener. Det virker litet overbevisende at 
den yngre stenalders kunst skal være grundet paa mere ut¬ 
viklet reflektion eller paa en dypere utformning av »sjele- 
idéen« hos den neolitiske befolkning. 
Langt større værdi har efter undertegnedes opfatning et 
nyt arbeide av dL SophusMiiller, som nærmest har frem¬ 
kaldt nærværende lille artikel. Det er »S t e n a 1 d e r e n s 
Kunst i Danmark« (utgit paa Carlsberg-f ondets bekost¬ 
ning, Kjøbenhavn 1918), et stort og rikt utstyret verk som 
vistnok i sit anlæg sigter paa behandlingen av et begrænset 
omraade, men allikevel paa hver side gir bemerkninger og 
paralleler med perspektiv til forstaaelse av alle former for 
primitiv kunst. Sophus Miillers verk har sin avgjørende 
overlegenhet ved den mesterlige analyse av selve kunsten 
som kulturfænomen og det sier sig selv at det her først og 
fremst er den yngre stenalders kunst som behandles. Men 
ogsaa her præciseres den eiendommelige motsætning mellem 
den paleolitiske naturkunst og den neolitiske ornamentik som 
