— 376 — 
Albine individer optrær spredt saavel blandt de lavere 
som de heiere dyr, overalt temmelig sjelden og — som det 
synes — hyppigere indenfor enkelte grupper end andre. Saa- 
vidt jeg har kunnet se er albinos blandt hvalerne hittil kun 
konstatert for nisens vedkommende; her kan det jo spille ind 
at dette er en almindelig kystform, men paa den anden side 
har jo mange av hvalerne længe været gjenstand for efter- 
stræbelse, og en slik raritet som en hvit blaahval eller hvit 
finhval vilde nok blit berettet av fangstmændene. C o 11 e 11 
omtaler i sit verk, Norges Pattedyr (1912), to hvitagtige indi¬ 
vider av nise, begge to — likesom det jeg nedenfor nærmere 
Nise (Phocaena phocaena (L.)); total albino. (Ca. V 12 nat. stør.). 
skal omtale — fra vore nordlige kyster, og merkelig nok 
skriver begge eksemplarer sig fra samme aar, 1887. Det ene 
blev tat i Trondhjemsfjorden, det andet ved Tromsø; det 
sidstnævnte individ var melkefarvet, dog noget mørkere langs 
ryggen; det har derfor antagelig været en partiel albino. Ved 
Canadas kyst skal ifølge Prince (1917) albinisme være iagt- 
tat hos nisen; hans arbeide har jeg dog ikke set. 
I Sildkoven, Nordland, blev der den 19de mai 1918 fanget 
en hvit nise som gjennem hr. Oluf Oknes blev erhvervet for 
Bergens Museum. Normalt har nisen sort eller brunsort over¬ 
side og hvit underside, dog uten skarp farvegrænse idet krop¬ 
pens sider er mere eller mindre tydelig spettet. Dette individ 
var hvitt over det hele, der fandtes ikke antydning til sort 
pigment i huden, og et snit gjennem øiet viste at ogsaa net- 
hinden manglet sit sorte farvestof. Kropsfarven var ikke ren 
hvit, men tildels noksaa gullig; dette skyldes hudens store 
