— 381 — 
I det foreliggende lille bind av serien »Nordmændc gir 
konservator N o r d g a a r d en skildring av to norske zoologer, 
far og søn, der, som forf. skriver i sin indledning, rager op i 
den norske zoologiske videnskap som Glitretind og Galdhøtind 
i vor alpine verden. Sammenligningen er slaaende og den 
kunde føres videre, Michael og Ossian Sars’ navne 
hører til de første ikke alene i den norske, men i hele den 
videnskabelige verden. 
Det er lykkedes forfatteren at gi en overmaade læseværdig 
skildring av dette forskerpar. Som rimelig kunde være efter 
bokens hele anlæg har fremstillingen kun i meget store træk 
kunnet gi en vurdering av disse eminente zoologers viden¬ 
skabelige betydning, men der er dog git saa meget, at enhver 
maa faa det sterkeste indtryk av deres sjeldne videnskabelige 
begavelse, usedvanlig omfattende arbeidsomraade og ualminde- 
lige arbeidskraft. 
I en overordentlig tiltalende form belyses deres viden¬ 
skabelige arbeide av skildringen av de to forskeres liv og 
personlighet. Den nuværende generation av naturforskere 
kjender alle sønnen, Ossian Sars, og vet at værdsætte 
hans personlighet; faren, Michael Sars, staar os mere 
fjernt, hans videnskabelige virke er ganske vist almeneie, men 
det er nu lykkedes Nordgaard at gi det den rette bakgrund ved 
sin sympatiske skildring av det sjeldne menneske og hans 
merkelig omskiftende skjæbne — fra ung naturforsker til 
prest paa avsides isolerte steder i den vestnorske skjærgaard 
og sluttelig til professor ved universitetet — og ved den vel¬ 
lykkede fremstilling av, hvorledes Michael Sars under 
vanskelige og for hans videnskap ufattelig primitive forhold 
stadig evnet at holde ideens fane høit og yde det mest frem¬ 
ragende; han har derved bragt ham os personlig nær og vist 
os et lysende og ansporende forbillede, værdig efterfølgelse. 
Michael Sars staar for os som det store mnal at arbeide 
imot for enhver fremadstræbende norsk videnskabsmand. 
Det er en sand glæde at læse boken, og jeg anbefaler den 
paa det bedste til læsning ikke mindst for den ungdom der vil 
frem og har sat sig de store maal. 
Jeg skal til slut tillate mig at gi et par supplerende op- 
lysninger om avstamningen av denne slegt, der i to genera- 
