20 
under vor Hauterivien-horisont, er indsamlet i et nivaa mindst 
50 m. under lerskiferens basis. Her kan et basalkonglomerat 
altsaa ikke forekomme. 
I den nordlige del av feltet, ved Skarsten, er lagrækken 
derimot en anden, idet der kun er paavist lerskifer, hvilende 
umiddelbart paa granit. Vistnok er basalkonglomerat ikke 
paavist under lerskiferen, men det kunde meget vel tænkes at 
forekomme paa et eller andet sted, og da dette eventuelle 
konglomerat skulde ligge over Valanginien, kunde det kanske 
være avsat i Hauterivien. Konglomeratblokken kunde altsaa 
tænkes at være kommet herfra, men den tilbakelagte vei ned 
til Hanø blev unegtelig lang. Man har noget vanskelig for at 
tænke sig et isfjeld eller isflak drivende 100 km. sydover til- 
dels gjennem ganske smale sund, selv om disse var noget bre¬ 
dere dengang da landet laa dypere; den nordgaaende havstrøm 
vilde vel ogsaa helst ført blokken nordover. Umulig er dog 
denne transport neppe. 
Spørsmaalet om konglomeratblokkens hjemsted faar alt¬ 
saa utstaa indtil Andøen blir nærmere undersøkt. 
Selvfølgelig kunde det ogsaa tænkes at det efterspurte felt 
laa under havets overflate, og da er jo enhver efterstræbelse 
forgjæves. 
Hvorom alting er, blokken er kommet fra et eller andet 
sted i Vesteraalen, og den kan for tæl le os litt om forholdene 
i Vesteraalen paa de tider den blev dannet. 
I faunistisk henseende«, skriver Ravn, viser Hanø-blok- 
en slaaende likhet med neocomavleiringerne i Vesteuropa, 
hvor de allerfleste av de i blokken fun dne arter har en vid 
utbredelse. De avleiringer, hvorfra blokken har sin oprindelse, 
maa være avsal i et hav, der hadde aapen forbindelse med 
neocomhavet i Vesteuropa like fra Skagerak og helt til Jura- 
bjergene og Sydøstfrankrige. En saadan fordeling av hav og 
land i neocomtiden har man længe formodet, og denne for- 
modnings rigtighet maa siges at være godtgjort ved det her 
omtalte fund.<< 
Den viser videre at havets transgression har^ fortsat litt 
længere ind i Kridt end man før hadde sikkerhet for, om man 
end hadde al grund til at anta det. Den bekræfter ogsaa hvad 
man efter J. H. L. Vogts undersøkelser paa Andøen maatte 
