er foruten den aarlige, ca. 2, (3) og 4-aarige perioder særlig 
utpræget. Ved at ta sukcessive middeltal for 4 og 4 aar, 
vil disses virkning hovedsakelig bli bortskaffet. 
Dette er gjort for kystvandets temperatur ved Ona og 
for de magnetiske observationer fra Kristiania, der benævnes 
som „den daglige variation” av den magnetiske deklination, 
hvilket i virkeligheten tillike er et uttryk for „den magnetiske 
stormfuldhet”, hvorfor den sidste betegnelse her vil bli 
benyttet. 
Som man av fig. 1 ser, er overensstemmelsen mellem de 
to kurvesæt ganske forbausende god. I fig. 1 a er middel¬ 
temperaturene for 4 og 4 aar i kystvandet ved Ona avsat efter 
en lodret skala. 
I fig. 1 b er de tre 11-aars perioder (solflekperioden) 
slaat sammen til en middelkurve. 
Temperaturen er her høiest ved maksimerne, lavest ved 
minimerné, altsaa i overensstemmelse med at solstraalingen 
er sterkest i maksimumsaar og relativ svak i minimumsaar, — 
men i uoverensstemmelse med Koppens regel. 
Den faseforskyvning som man ser særlig tydelig i gjen- 
nemsnitskurven, synes ogsaa at stemme med antagelsene om 
ai det er solens varmestraaling som virker. 
En forøket temperatur ute i havet vil indvirke paa luft- 
cirkulationen og derigjennem paa temperaturen i kystvandet; 
den vil forøke monsunsystemets styrke om vinteren, avsvække 
det om sommeren, utdype cyklonene over havet etc. 
I fig. 2 er demonstrert et forhold som direkte skulde 
vise at cyklonene er mere utdypet, — eller kanske tal¬ 
riker e — i maksimumsaar end i minimumsaar. 
Som et direkte maal herfor kan man jo tilnærmet bruke 
barometertrykket ved Island eller endnu bedre trykdifferen- 
cen mellem Norge og Island om vinteren. 
Overensstemmelsen mellem de magnetiske kurver og 
barometerkurvene er ganske eklatant. [Kurvene er kon¬ 
struert paa grundlag av en kurve som Mac Dowel har publi- 
eert (den øverste). Denne har jeg sammenholdt med obser- 
vationene i det meteorologiske instituts aarbøker. Kurvene 
er her, i overensstemmelse med hvad Mac Dowel har gjort. 
