84 
ger. Forholdet svarer temmelig nøiagtig til 3 molekyler kul» 
stof, 2 molekyler salpeter og et molekyl svovel, nemlig 
ca. 75 pct, salpeter, 13 pct. kul og 12 pct. svovel. De for¬ 
skjellige landes militærkrudt viste forholdsvis smaa avvigel- 
ser fra disse tal; det tyske militærkrudt holdt saaledes 
74 pct. salpeter, 16 pct. kul og 10 pct. svovel, det engelske 
henholdsvis 75, 15 og 10 pct; man maa jo erindre at de an¬ 
vendte raastoffer, særlig trækullet, ikke var kemisk rene 
stoffer. 
Det til sprængning anvendte krudt har en noget anden 
sammensætning, nemlig 60—67 pct. salpeter, 15—20 pct. kul 
og 10—20 pct. svovel; her maa man jo ta mest mulig hensyn 
til prisbilligheten, hvorfor man maa spar© paa den dyrest© 
bestanddel, nemlig salpeter et. Den ældste skriftlige opteg- 
nelse om sammens setningen av den »græske ild«, nemlig i 
»liber ignium«, som tilskrives Marcus Gracus, viser et lig¬ 
nende forhold, nemlig 67 pct. salpeter, 22 pct. kul og 11 pct. 
svovel. I det endnu meget i de engelske kulgruber anvendte 
bobbinit er det meste av svovelet erstattet med en blanding 
av stivelse og paraffin. Til jagtkrudt pleier man at ta litt 
mere salpeter og litt mindre kul. 
Det ældste melformige krudt hadde liten drivkraft, og paa 
grund av den forskjellige egenvegt vilde bestanddelene let 
skille sig under transport. I det 15de aarhundrede lærte man at 
undgaa dette ved at overføre krudtet i kornet form, men først 
i det 17de aarhundrede hadde man lært at fremstille et krudt 
som med tilstrækkelig sikkerhet kunde transporteres og lagres.. 
De nu almindelige patroner blev først anvendt av Gustav 
Adolf. 
Uten at gaa nærmere ind paa fabrikationsmetodeme skal 
kun nævnes, at først pleiet man at knuse og blande kullet og 
svovelet, saa blev denne blanding fugtet med vand, tilsat sal¬ 
peter og det hele stampet sammen i en morter eller et stampe- 
verk bestaaende av flere mortere oftest av haardt træ (f. eks. 
ek) med støter av bronse. En morter kim de ta indtil 10 kg. 
og stampningen kunde ta ca. 11 timer, da blandingen erfarings- 
mæssig krævet ca. 30 000 slag. Man har beskrivelse av saa- 
danne stampeverk allerede fra det 15de aarhundrede. Senere 
gik man over til at anvende blandingstromler av træ eller 
