107 
er i solfaldene eller, om man heller vil, i calciumflocculierne, 
man maa søke ophavet til de magnetiske stormer, i alle fald 
i minimumsaar. 
Forsøker man at faa nogen oplysning om variationene i 
solaktiviteten ved lijælp av solflekkene i minimumsaar, er 
det vel ikke godt mulig at finde noget særlig. Søker man, i fig. 4, 
at finde overensstemmelser i detalj mellem den magnetiske 
stormfuldhet og solflekkene i dette tidsrum, fin der man heller 
intet. De magnetiske stormer er derfor øiensynlig en langt 
finere reagens paa denne art solaktivitet end solflekkene. 
Der skal en relativt liten solaktivitet til for at frembringe en 
magnetisk storm, — der skal en stor solvirksomhet til for at 
frembringe en solflek. 
Der melder sig derfor naturlig den opgave at søke om 
det er mulig at konstatere en intim forbindelse mellem fakler 
og flocculi paa den ene side og magnetiske stormer paa den 
anden side. Man har i de moderne spektroheliografiske 
metoder et fortrinlig middel til at studere disse forhold; men 
ingen har, saavidt jeg vet, git sig alvorlig ikast med denne 
opgave endnu. 
I fig. 4 ser vi imidlertid ikke bare tegn til denne ‘27-dags- 
periode i den magnetiske kurve, der er ogsaa flere antyd¬ 
ninger til en periode paa omtrent den halve længde, ca. 14 
dager. Særlig tydelig er denne i første halvdel av 1913 og 1915. 
Dette staar øiensynlig i forbindelse med den eiendonnne- 
ligbet, man har konstatert ved flekker og fakler, at de har en 
tendens til at samle sig hovedsagelig om to diametralt motsat 
beliggende omraader av solen. 
Vi kan utskille disse perioder for sig selv, isolert (ved 
metoder, som vil bli litt nærmere omtalt i det følgende). 
I fig. 4 er der, som vi ser, en overordentlig stor forskjei 
paa stormfuldhetens størrelse. 
De mindre stormer forsvinder næsten helt mot de særlig 
kraftige, naar vi benytter det maal, vi har anvendt før. 
Benytter man istedetfor disse stormfuldheter, — som det 
igrunden er naturligst at bruke —, kvadratrøtterne av de 
samme, blir variationene ikke saa store. De største stormers 
virkning blir reducert og de moderate stormer kommer mere 
til sin ret (J a >- a hvis a er -< 1 og a c a hvis a 1). 
