114 
1 solflekkurven finder man — som rimelig er, hvis den 
her antydede forklaring er rigtig — ingen %-aarlig periode. 
Vi kan nu ogsaa eliminere væk den halvaarlige periode 
paa lignende vis som vi tidligere eliminerte 27-dags-perioden. 
I fig. 10 er dette utført og vi har ogsaa der gjengit den 
tilsvarende solflekkurve, som er utjevnet nøiagtig paa samme 
vis som den magnetiske. 
Resultatet er atter kurver av et andet utseende end tid¬ 
ligere; forløpet av de to kurver (I og II) begynder nu at bli 
overensstemmende; men der er fremdeles en ganske paatage- 
lig forskjel. 
Mens solflekkurven viser et overmaade enkelt forløp 
uten særlig fremtrædende kortere perioder, finder 
vi i stormfuldhetskurven, som det synes, meget tydelige tegn 
til en ca. 8-maanedlig periode. 
Om end det undersøkte tidsrum er for kort til at man kan 
uttale sig med bestemthet om denne periodes realitet, saa 
tror jeg dette er noget, som det er vel værd at fæste opmerk- 
somheten ved. 
En periode paa ca. 7y 2 maaned har nemlig Wolf ment 
at kunne skimte i solflekkurven; men denne periode var kun 
daarlig utpræget. 
Ekholm har ogsaa i solflekkurven søkt efter en saadan 
periode — paa 236 dager. 
Eksistensen av en saadan vilde nemlig ha været av 
betydelig interesse for spørsmaalet om hvorvidt planetene har 
indflydelse paa solflekdannelsen. 
De planeter, som i saa henseende eventuelt maatte an- 
tages mest virksomme er Venus og Jupiter, og mellem to paa- 
følgende heliocentriske konjunktioner av disse to planeter lig¬ 
ger et tidsrum paa ca. 236 dager, eller m. a. o. ca. 8 maaneder. 
Ekholm fandt imidlertid kun en svak og usikker antyd¬ 
ning til en saadan periode i solflekkurven. 1 ) I den her repræ- 
senterte solflekkurve (II) ser man heller ikke nogen antyd¬ 
ning til en saadan periode. Derimot synes den altsaa at 
være meget utpræget i den magnetiske stormfuldhet. 
D Iflg. et referat av Otto Pettersson. Jeg har desværre ikke 
set originalavhandlingen. 
