124 
Mindre meddelelser. 
Ilderen (MusteJa putorius) gjenfunden i Norge. Til væsel- 
sl-egten (Mustela) hører vore to mindste rovdyr, ro skat ten 
(M. er mine a) og sne musen (M. nivalis); vor nuværende 
fauna er nu blit forøket med et tredje medlem av slegten, 
ilderen (M . putorius), idet et eksemplar av denne art er 
indsendt av pelshandler 0. Pedersen i Elverum til uni¬ 
versitetets zoologiske museum. 
Det fremgaar av de oplysninger, som professor Odhner 
velvilligst har stillet til min disposition, at dyret er skutt den 
-°/ 11 1916 i søndre Osen, nordøst for Elverum, en 6 til 8 mil 
fra den svenske grænse. 
Ilderen er brunsort med sort buk, underhaaret har en 
gullighvit farve; den er væsentlig større end røskat og snemus, 
har en kropslængde av ca. 420 mm. og en ca. 160 mm. lang, 
busket hale. Fra vore to smaa væselarter kj endes den let — 
foruten ved sin størrelse — paa sin sorte buk, og fra maaren 
paa, at den mangler den hvite strupeplet og bare har 4 / r> kind- 
tænder i hver kjævehalvdel, mens maaren har 5 / 6 . 
Ilderen er ikke saa utpræget et skogdyr som maaren; den 
paatræffes helst i mere aapent terræng i nærheten av vand, 
dens næring er mindre utpræget varmblodige hvirveldyr, saa- 
ledes som maarenes og væslernes er det; man har iagttat at 
den for en ikke uvæsentlig del lever av frosk; den kan dog, 
hvor den er hyppig, gjøre en del skade paa fugl og egg. 
Ilderen er fortrinsvis en mellem- og sydeuropæisk art. I 
nutiden ligger nordgrænsen for dens mere almindelige fore¬ 
komst i Jylland og Skaane; den mangler paa de danske øer og 
der er kun kjendt ganske enkelte eksemplarer av den fra saa 
nordlige trakter som Uppland og Wermland. 
At dyret forekom i Norge var sandsynlig, men ikke bevist 
før nu; ganske visst har man en beretning om en ilder, som 
blev utbudt til salg levende i Kristiania av en bonde omkring 
1880; dyret rømte imidlertid, og man vet intet om dets oprin- 
delse. Noget sikrere er et individ, som i 1898 blev solgt i 
Trondhjem av en bonde fra Elverum; sandsynligheten for at 
dette var et norsk individ er nu, da vi kj ender et sikkert norsk 
eksemplar fra omegnen av Elverum, blit ganske stor. 
Over denne notis har jeg skrevet ilderen g j enfu n d e n 
i Norge; vi vet nemlig sikkert at dyret tidligere har levet her. 
I stenalderen var det aabenbart videre utbredt i Skandinavien; 
man har fundet dets rester i stenaldersavleiringer baade paa 
Fy en og Sjælland, hvor det nu mangler, og har et sikkert bevis 
for at det levet paa Jæderen i ældre stenalder gjennem fun¬ 
det av en underkjæve i hulen paa Viste; ilderen har utvilsomt 
