135 
per i egnene omkring Kristiania!jorden, hvor man før den tid 
ikke kj endte til en eneste av denslags helleristninger og 
mindst av alt skulde ha ventet at de fandtes. 
Disse ristninger hører til den gruppe av helleristninger, 
som man før har været vant til at kalde „arktiske helleristnin¬ 
ger” (efter A.W. Brøgger: Den arktiske stenalder i Norge), 
naturalistiske dyrefremstillinger, som man har ment har været 
knyttet til og har fulgt den saakaldte arktiske stenalders 
kultur, skiferkulturen, som har været utbredt i det norden¬ 
fjeldske og vestenfjeldsk© Norge. Disse naturalistiske rist¬ 
ninger er kaldt arktiske eller nordskandinaviske og har været 
stillet op som en motsætning til de mere sydskandinaviske 
bronsealdershelleristninger med mere komplicerte fremstillin- 
ger, visende hen til en høiere kultur, av bemandede skiber, 
hjul, vogner, mennesker, trær, fotsaaler, tunge klodsede dyr, 
lastdyr og desuten de saa almindelige smaa skaalformede for¬ 
dypninger. De arktiske helleristninger fremstiller derimot 
omtrent udelukkende dyr, naturalistisk tegnede dyr, særlig av 
hjorteslegten, men ogsaa fisker og fugler, dyr som blev jaget 
for fødens skyld. De arktiske helleristninger kjendtes altsaa 
fra før, som ogsaa navnet tyder paa, hovedsagelig bare fra 
det nordlige Norge. Den sydligste større gruppe blev fundet 
1910 paa Vingen i Nordfjord, dertil kom et par fiskefremstil- 
linger i Stavanger amt, Meling i Hetland (Stav. mus. aarsh. 
1900). Alt ialt kj endte man fra før arktiske helleristninger 
paa 10 steder her i landet: 4 grupper fra Nordland, 3 fra 
Trøndelagen, 1 fra Nordre Bergenhus amt, 1 fra Romsdals amt 
og 1 fra Stavanger amt. Saaledes var situationen indtil 
høsten 1915. 
Allerede i 1905 blev disse ristninger av dr. Andreas M. 
Hansen i hans bok „Landnaam i Norge” utskilt som en sær¬ 
skilt helleristningsgruppe tilhørende en arktisk kultur, for¬ 
skjellig fra de almindelige bronsealdershelleristninger, og til¬ 
hørende et anarisk kortskallet folk. Dr. Hansen henfører 
disse ristninger til bronsealderen. Siden blev de arktiske 
„nordskandinaviske” helleristninger gjenstand for speciel be¬ 
handling av den svenske arkeolog G. Hallstrom i det sven¬ 
ske tidsskrift Fornvånnen 1907—1909, likesom han gir en over- 
sigt i Ymer for 1907, hvor han gaar gjennem de da kj endte 
arktiske helleristninger i Sverige og Norge og kommer til den 
