150 
væsentlig som almindelig bomuld; antændes den i tør til¬ 
stand med flamme, brænder den saa hurtig av, at man kan 
tænde mindre mængder paa haanden uten at bli brændf. 
Ved almindelig forbrænding av nitrocellulose faaes ingen 
eksplosion, medmindre forbrændingsproduktene hindres i at 
komme hurtig nok unda. Ved ophetning av nitrocellulose i 
et i den ene ende lukket rør indtræffer eksplosion ved ca. 
180° (antændelsestemperaturen). Videre eksploderer tør nitro¬ 
cellulose let for slag eller friktion, fugtig derimot vanskeligere, 
saa den med et vandindhold av ca. 30 pct. kan forsendes 
uten risiko. 
Endelig kan de moderne sprængstoffer bringes til eks¬ 
plosion ved hjælp av et andet sprængstofs eksplosion — hvor¬ 
til hovedsagelig anvendes knaldkviksølvhætter med forskjel¬ 
lig stor ladning (fra 0.3 til 3.0 g.). Den almindelige anven¬ 
delse av en saadan >>initialimpuls« for at faa et sprængstof 
til at eksplodere skyldes oprindelig Alf r. Nobel (1864). 
Skjønt nitrocellulosens eksplosive egenskaper var kjendt 
allerede i 1846, varte det dog 40 aar før det lyktes at over¬ 
føre den i en saadan form, at den kunde anvendes i skyte- 
vaaben. 
Til trods for forskjellige forbedringer ved fabrikationen, 
som især skyldes den østerrikske artilleriofficer v. Lenk og 
den engelske kemiker F. Abel, indtraf der ofte eksplosioner 
baade ved fabrikationen og lagringen av det nye »bomulds- 
krudtc, og desuten viste det sig at ha saa voldsom spræng- 
virkning (brisans), at geværer kun kunde taale ca. 500 skud 
mot ca. 3000 med sortkrudt. 
Først da man hadde fundet, at nitrocellulose ved enkelte 
opløsningsmidler som en blanding av alkohol og æter kunde 
overføres i en gelatinert, limlignende tilstand, hvorved det 
mistet sin oprindelige struktur, viste det sig at man derved 
kunde mindske den sterke brisans, saaledes at man kunde 
fremstille et for haandvaaben praktisk brukbart krudt. Saa- 
langt var man kommet i begyndelsen av 1880-aarene, og i 
1886 lyktes det V i e i 11 e at fremstille et fuldt gelatinert, 
røkfrit bomuldskrudt i form av korn eller sinaa blade, og 
dette blev saa indført i den franske armé. Da dette i 1888 
gjennem avismeddelelser blev kjendt for almenheten, og man 
