156 
er det først prof. Eug. Warming, der 1895 i sit banebrytende 
arbeide »Plantesamfund« har grundlagt denne del av bota- 
niken som særskilt videnskapsgren. Da den økologiske plante¬ 
geografi behandler saa interessante spørsmaal som læren om 
plantesamfundene og deres husholdning, har dette skaffet den 
mange dyrkere i alle land, som har optat til videre under¬ 
søkelse de forskjellige spørsmaal der stiller sig. 
Et av de vigtigste senere arbeider, som er fremkommet 
i denne henseende, er vistnok ovennævnte »Plant Successionc, 
som er utgit av Frederic E. Clements, der er professor ved 
universitetet i Minneapolis og i mange aar har arbeidet med 
økologisk plantegeografi. Han har særlig i Rocky Mountains 
interessert sig for at utrede, hvorledes plantesamfundene ut¬ 
vikler sig paa de forskjellige steder i historisk rækkefølge. 
Prof. Clements definerer en færdig planteformation som 
en organisme der f ødes, vokser, modnes og dør, foruten at 
den kan reprodueere sig selv. En planteformation blir nemlig 
paa ny jord først indledet, derefter blir dens livsformer og 
arter utvalgt og den gaar frem fra det ene stadium til det 
andet, indtil den har naadd det høiest mulige trin under de 
forhaandenværende livsbetingelser. Man har overalt, ogsaa 
hos os, anledning til at studere dette, naar et større stykke 
ny jord overlates til sig selv; vegetationen gjennemgaar da 
i tidens løp en række av stadier, hvad bevoksningen angaar, 
indtil der avsluttes med f. eks. granskog, som da blir slutforma- 
tionen. Det er disse forhold, som prof. Clements saa over- 
maade grundig behandler i det foreliggende store arbeide. 
Forf. gir først en almindelig oversigt av tidligere under¬ 
søkelser og anskuelser angaaende forandringer i vegetations- 
dækket, idet han begynder med King 1685 og fortsætter til 
Mac Dougal 1914. Herunder omtales ogsaa ældre grundlæg- 
gen.de arbeider av skandinaviske forskere som Steenstrup, 
Vaupell, von Post, Blytt, Hult og Warming. Senere, under av¬ 
snittet »Rækkefølge i Eurasia«, refereres meget indgaaende 
den sidste tids plantegeografiske literatur, hver for sig i Skandi- 
navien, England, Mellemeuropa, Rusland og Middelhavslan¬ 
dene, samt i den gamle verdens subtropiske og tropiske lande. 
Selvfølgelig refererer forf. ogsaa meget grundig den herhen 
hørende literatur for Amerikas vedkommende. 
