178 
kaster sig ut fra en gren og fuldender den, naar den er kom- 
men over paa den næste. 
Den synger imidlertid ogsaa sittende, hvad jeg under time¬ 
lange observationer har hat anledning til at overbevise mig 
om. Men det almindeligste er at den synger under flugten, 
og særlig denne omstændighet turde være til megen veiled¬ 
ning ved ettersøkningen. 
Paa jorden kommer den grønne løvsanger likesom dens 
nærmeste slegtninger kun naar den ruger. Dens reder ligger 
nemlig, likesom den almindelige løvsangers, paa jorden og er 
likesom disse i regelen helt overbygget. De staar oftest meget 
godt skjult under en tæt busk og er derfor vanskelige at finde. 
Fra den almindelige løvsangers skiller de sig bl. a. derved 
at fjær er meget sparsomt anvendt ved utforingen, mens den 
almindelige løvsangers reder er tæt polstret med mængder av 
dette materiale. 
Stenaldershelleristninger i det sydøstlige Norge. 
Av ian Petersen. 
(Fortsat fra s. 141). 
Det tredje fund blev gjort kort efter. Meddelelsen om 
fundet paa Aaskollen blev ved avisene spredt i distriktene 
rundt omkring, og kort efter kom det meddelelse fra Gjeit- 
hus station, Heggen s., Modum, Buskeruds amt, 2—3 mil 
nordvest for Drammen, til Drammensbladet „Fremtiden”, at 
slike dyrefigurer hadde de deroppe ogsaa. En av bladets 
medarbeidere reiste dit og tok et rids av to av dyrene og 
skrev om det i sin avis. Paa denne maate kom meddelelsen 
om fundet til Universitetets Oldsaksamling. Stud. philol. H. 
Michaelsén og jeg reiste saa op en av de første dager av 
september 1916. Det var saaledes ikke et aar efter at helle- 
ristningene paa Ekeberg var blit fundet. 
Paa Gjeithus var der tilsammen 5 dyr i to grupper. Paa 
det første sted som laa like nedenfor, 60 m. N for Gjeithus 
jernbanebro, 53 m. o. h. var der 3 dyr. Nærmest elven (Dram- 
